56 
at optage fremmede legemer i sig og enten assimilere dem eller fjerne 
dem fra organismen. Saaledes findes der i midten hos ældre individer 
regelmæssig celler, der opspiser røde blodskiver, hvis livsløb er endt. 
En tidlang tilskrev man dem en vigtig rolle ved at uskadeliggjøre og 
bortfjerne mikrobiske sygdomsspirer, ja man har endog fremstillet dem 
som stadig kjæmpende med de talløse bakterier og troet dem i besid¬ 
delse af en bakterieødelæggende virkning; nu ved man, at denne 
virkning først og fremst tilkommer det cellefrie blodserum. I ethvert 
fald er det dog tænkeligt at levkocyterne spiller en vigtig rolle for 
serumens kemiske egenskaber, ligesom overhovedet mange levkocyters 
hovedbetydning maa søges i deres kemiske egenskaber. 
De mangekjernede, farveløse blodceller tydes endelig som former, 
der holder paa at gaa tilgrunde. 
Endnu meget mindre kjendt og forstaaelig er naturen og betyd¬ 
ningen af den tredie formede bestanddel i blodet, de saakaldte blod- 
plader. 
De ser ud som smaa kjerne- og farveløse plader, 2—3 sjeldnere 
indtil 5 jj. i diameter, som fremforalt udmerker sig ved sin store for- 
gjængelighed. Bizzozero har iagttaget dem i strømmende blod og 
de kan altsaa ikke, som det er paastaaet fra mange hold, være kornede 
dekompositionsprodukter eller bundfældninger. De angives at være 
tilstede i et antal af 2—-300 000 i 1 mm. 3 blod, men tællingen, som 
ikke kan foretages uden at fortynde blodet, er meget mindre paalidelig 
end tællingen af de andre blodceller. 
I den friske blodsdraabe ser man dem under mikroskopet snart 
synke ned til bunden, og der hefte sig fast ved glasset, paa grund 
af en stor klæbrighed, som er det første tegn paa deres forandring. 
Senere danner de smaa hobe, taber sin skiveform og bliver takkede. 
Endelig falder de fra hverandre til kornede klumper. Denne ødelæg- 
gelsesproces foregaar samtidig med, at blodet løber sammen. I dette 
øieblik danner der sig i det mikroskopiske blodpræparat pludselig meget 
fine glasklare traade, som raskt tiltager i antal og danner et tæt net- 
verk med knudepunkter. I disse knudepunkter Under man da hyppig 
klumper af blodplader i opløsningstilstand. 
Paa den anden side samler blodpladerne sig straks i stor mængde 
til de ujevnheder i karvæggen, som de selv giver anledning til, og 
danner da ofte hele propper, saakaldte thromber. 
Paa grund af disse iagttagelser har man sat blodpladerne i sam- 
