værdier, især naar man betænker, hvilke ringe midler der stod til hans; 
Fig. 10. (Efter H. Wagner.) 
Eratosthenes havde nemlig erfaret,. 
at i Syene, det nuværende Assuan ved; 
Nilen, stod solen ved sommersolhverv i: 
Zenith. I Alexandria fandt han, at sol- 
urets viser kastede i urets hule skaal en 
skygge, der var y 50 af dens omkreds 
(fig. 10). Da han antog at Alexandria, 
og Syene laa paa samme meridian, maatte^ 
altsaa afstanden mellern dem være = V 50 ’ 
af hele meridianens omkreds. Afstanden 
mellern Syene og Alexandria var maalt 
at være 5 000 stadier, hvorefter altsaa. 
meridianen blev 50 : 5000 = 250 000- 
stadier, et tal, som han dog forhøiede 
til 252 000 stadier. 1° blev efter dette- 
252 000 : 360 = 700 stadier 1 ). 
Senere fik man efter Posidonius. 
(ca. 100 f. Kr.) en ny værdi for meridi- 
anens længde, nemlig 180 000 stadier,, 
altsaa betydelig mindre end Eratosthe- 
nes’s 2 ). Alligevel blev det sidste resul¬ 
tat, 180 000 stadier, det raadende, idet 
en af oldtidens største mathematikere og 
astronomer, Ptolemæus, der levede omkr. 
150 e. Kr. antog dette, hvorved man 
senere kom til at forestille sig jorden 
mindre i omfang end den virkelig er. 
Ptolemæus forsøgte ogsaa ved en 
række stedsbestemmelser at korrigere de-' 
forhaandenværende karter over jordover- 
!) Vanskeligheden ved nøiagtig at omsætte disse Eratostlienes’s vær di er til 
kilometer beror paa, at man i oldtiden havde forskjellige stadiemaal, nogle- 
større, andre mindre. Sætter man 1 stadium = 157.5 m. blir meridianen efter 
Eratosthenes^ maaling • = 39 690 km. Dens virkelige størrelse er med et rundt 
tal 40 000 km. 
2 ) Yi har her igjen den samme usikkerhed m. h. t. et stadiums længde- 
udtrykt i kilometer, hvorfor Eratosthenes’s og Posidonius’s tal kan bringes tem¬ 
melig nær hinanden, idet man vælger et lidet tal for E.’s og et større for P.’& 
stadium. Men derved kan man komme ud i de vilkaarligste slutninger. 
