71 
Endnu videre kom man i den saakaldte renæssancens tid i det 
15de og 16de aarhundrede, da kjendskabet til oldtidens litteratur og 
videnskab blev fornyet og gav anledning til saa mange fremskridt i 
alle retninger. Jordens kugleform blev atter fastslaaet som en kjends- 
gjerning, man fik igjen globuser, forbedrede karter, og begyndte paany 
undersøgelserne over jordens størrelse. Endelig fik man ogsaa det 
sikreste og mest fyldestgjørende bevis for jordens kugleform ved ver- 
densomseilingerne. 
De feilagtige forestillinger om jordens størrelse, som Ptolemæus 
havde givet anledning til ved ansættelsen af meridianen til 180 000 
stadier, boldt sig dog endnu; ligesaa viser den tids karter paavirk- 
ninger fra Ptolemæus, dog med flere forbedringer. Portugisernes op- 
dagelse af søveien til Indien, Kolumbus’ opdagelse af Amerika o. s. v. 
var jo naturligvis af af gjørende betydning for kartografien. 
Efterhaanden som videnskaberne gik fremad i det 16de og 17de 
aarhundrede, blev beregningerne over jordens størrelse sikrere og for¬ 
bedrede. Der blev atter foretaget meridianmaalinger for at faa nye 
og paalideligere resultater. En hollænder Sne 11 i us foretog 1615 
en maaling efter en ny methode, triangulationen, der nu overalt 
anvendes ved landmaalinger, og senere bestemte franskmanden P i c a r d 
jordens radius til 6 372 km., hvilken værdi den berømte engelske 
fysiker Isaac Newton benyttede ved sine epokegjørende bereg- 
ninger. 
Men netop paa denne tid omkring 1670 gjorde man nogle nye 
opdagelser, der bragte videnskabsmændene paa den tanke, åt jorden 
maatte være fladtrykt ved polerne. Hidtil havde man nemlig kun havt 
