72 
maalinger langs en strækning af jordoverfladen at støtte sig til, nu fik 
man nye midler til beregning og kontrollering af de fundne resultater. 
En franskmand, R, i c he r, gjorde nemlig under et ophold i Cayenne 
1672 den opdagelse, at hans fra Paris medbragte secundpendel svin- 
gede for langsomt og maatte forkortes for at blive rigtigt, mens det 
atter maatte forlænges, da han kom tilbage til Paris igjen. Dette 
viste, at jordens tiltrækningskraft var mindre ved ækvator og voksede 
henimod polerne, eller med andre ord, at det var længere fra jordens 
centrum til ækvator end til polerne. Støttet til Richers iagttagelser 
begyndte nu Newton og en hollandsk astronom Huyghens at be¬ 
regne jordens fladtrykthed, samtidig som der foretoges nye gradmaa- 
linger efter en større maalestok end hidtil. Disse gradmaalinger 
(Cassini’s m. fl.) gav dog høist afvigende resultater, hvorfor den 
franske stat 1785 udsendte to ekspeditioner, den ene under B o u g u e r 
og la 0 o n d a m i n e til Peru, den anden under Maupertuis og 
Chairaut til Lapland, altsaa saa nær ækvator og nordpolen som da 
var muligt. Resultatet af disse ekspeditioners undersøgelser var ogsaa, 
at en grad i Lapland var længere end i Peru. Nu trængte mere og 
mere den anskuelse igjennem, at jorden var fladtrykt ved polerne, at 
den havde form af et omdreiningsellipsoid eller „s f æ r o i d a . 
Af senere gradmaalinger skal jeg kun omtale den franske af 1798, 
som er af interesse, fordi den gav anledning til bestemmelsen af meter- 
maalet. Man delte nemlig meridiankvadranten, en fjerdedel af hele 
meridianen, i 10 millioner dele og hver af disse blev altsaa en meter, 
der udmaaltes at være 443 296 pariserlinjer. 
I vort aarhundrede har man imidlertid ikke slaaet sig til ro med 
de i forrige aarhundrede fundne værdier. De forskjellige landes regje- 
ringer har foretaget stedse nye maalinger med forbedrede instrumenter, 
og i 1886 dannedes der efter tysk initiativ af de fleste europæiske 
lande en forening til international jordmaaling, som har sit hovedsæde 
i Berlin; ogsaa vort land yder bidrag til denne. 
Som følge af disse nye indgaaende undersøgelser efter en stor¬ 
artet maalestok, har man gjort flere interessante opdagelser m. h. t. 
jordens form. Ved hjælp af pendel- og lodmaalinger har man fundet, 
at der gives betydelige niveauvekslinger paa jordoverfladen, fremkom¬ 
met ved de store kontinenters tiltrækning 1 ). I nærheden af disse 
i) Her sees naturligvis bort fra den i forhold til jordens størrelse neppe 
merkbare forskjel mellem høiland og lavland, fjeldkj eder og dalsænkninger m. v. 
