73 
stiger derfor havets niveau, det danner her den saakaldte „kontinen- 
talbølge u , mens det er lavere længere ude, ligesaa maa sekundpendelet 
være længere paa øerne i oceanet end paa fastlandets kyster og i 
indlandet. 
Jorden besidder altsaa ikke en ren mathematisk form, og man 
har derfor nu faaet atter et nyt navn for denne fra omdreinings- 
■ellipsoidet (sfæroidets) afvigende flade, idet man kalder den et „geoid“, 
et navn som forresten siger lidet (fig. 13). 
Disse nye opdagelser og resultater har naturligvis betydning for 
de nøiagtige beregninger over jordens størrelse. Men i det praktiske 
liv kan man nøie sig med mere afrundede tal, og derfor benyttes 
•endnu almindelig ved opgaver over jordens dimensioner de værdier, 
.som er beregnede af en astronom i Konigsberg, Bess el, 1841. 
Disse, afviger ikke saa meget fra de senere og seneste beregninger 
((Clarke 1866, Harkness 1891). 
Efter Bessels elementer faar man altsaa følgende tal til bestem¬ 
melse af jordens størrelse: 
Ækvators halve diameter = 6 377 km. 
Jordens halve akse = 6 355 „ 
Forskjellen mellem afstanden fra jordens centrum og til et punkt 
ipaa ækvator og fra centrum til nordpolen er altsaa 22 km. 
Ækvators længde = 40 000 km. 
Længden af en ækvatorgrad = 111.3 km. 
En geografisk mil = l/is af en ækvatorgrad = 7 400 m. 
En sømil = y 60 af den midlere meridiangrad = 1 852 m. 
■Jordens overflade = 510 millioner kvadratkilometer. 
