76 
megen tid, saaat det ved konstruktionen af cellerne kommer an paa at 
bringe saa meget honning ind som muligt og samtidig spare saa meget 
som muligt paa voks. Réaumur forelagde derpaa den videuskabelige 
verden følgende problem: „Givet er et sekskantet kar med pyramide- 
formet bund, dannet af 3 rhombeformede flader. Hvor stor maa disses 
vinkler være, forat knbikindholdet skal blive saa stort som muligt 
nnder anvendelse af mindst muligt materiale u ? 
Han vendte sig med denne opgave til den franske mathematiker 
Kønig. Denne gjorde da sine beregninger og fandt, at vinklerne 
maatte være 109° 26' og 70° 34', hvilket næsten aldeles stemmer med 
Maraldis maalinger. Réaumur sluttede heraf, at bierne næsten havde 
løst dette vanskelige problem, da en dilferents af kun to minuter var 
saa ringe, at den ved en saa liden gjenstand som en bicelle slet ikke 
kunde have no gen betydning. 
Mathematikerne var naturligvis henrykt over dette smukke resultat, 
der viste hvorledes den praktiske videnskab kan understøttes af theo- 
retisk kundskab, og bicellen blev et berømt problem i naturens hus¬ 
holdning. I lang tid forblev disse angivelser ubestridt. Enhver kunde 
jo selv maale vinklerne, og heller ingen faldt paa at betvivle rigtig- 
heden af beregninger, anstillet af en mathematiker som Kønig. En 
bekjendt skotsk mathematiker Maclaurin kunde imidlertid ikke slaa 
sig til ro med denne omtrentlige overensstemmelse mellem theori og 
virkelighed. Han undersøgte sagen selv og fandt Maraldis angivelse 
109° 28' korrekt. Han paatog sig derfor paany at regne igjennem 
problemet og fandt da ligeledes 109° 28' og 70° 32', altsaa absolut 
overensstemmelse. Men hvorledes kunde nu en mathematiker som 
Kønig begaa en saa stor feil. Ved en nøiere undersøgelse viste det 
sig, at Kønig ikke havde nogen skyld, men at denne laa i den benyt¬ 
tede logaritmetabel. Dennp feil opdagede man rent tilfældig. Et 
skib var nemlig strandet, og da man holdt paa med undersøgelsen 
over aarsagen, viste det sig, at kapteinen havde benyttet akkurat den 
samme logaritmetabel, og derved bestemt længdegraden feilagtig. 
Nu opstaar det spørgsmaal: hvorfor og hvorledes opstaar disse 
celleformer og ikke andre ? B u f f o n .vovede det første forsøg paa rent 
mekanisk grundlag at forklare bicellernes form. Han sagde nemlig: 
Tusinde lige store og med de samme kræfter begavede væsener maa 
nødvendigvis frembringe et regelmæssigt bygverk, naar de arbeider 
paa et begrænset omraade som bierne. De frembringer derfor celler 
