79 
At der maa være umaadelige,, uudtømmelige asfaltmasser tilstede 
Téd enhver af den uhyre og sterkt tiltagende anvendelse, som 
-asfalten fra Trinidad har faaet over hele jorden. Man maa imidlertid 
huske paa, at den „ asfalt “, som bruges saa meget til brolægning af 
gader, kun for en ringe del ^25 pct.) bestaar af asfalt, og at en hel 
del af den asfalt, som gaar i handelen under navn af Trinidadasfalt, 
slet ikke kommer derfra. 
Man vil formodentlig forestille sig asfaltsøens omgivelser som en 
ren ørken; dette er langtfra tilfældet. Da den sidste videnskabelige 
forsker besøgte søen i mars, forbausedes han ved i begsøen at træffe 
en rent landlig idyl. Midt i søen laa en kreds af smaa øer, bedækket 
med tropisk plantevekst. Selve søen frembød udseendet af en mørk 
.flade, der mindede om en grand dam, hvorfra våndet netop var ud- 
tappet, saaat den muddrede bund laa blottet med smaa vandpytter 
hist og her, og kanaler, som forbandt disse med hverandre. Langs 
søens bredder strakte sig et tæt buskads, der blev høiere og høiere 
og tilslut sluttede sig til en skov af 30—40 fod høie palmer. 
Denne skildring af S. F. Peckham stemmer godt overens med 
ældre beretninger, hvoraf man har forskjellige fra de sidste hun¬ 
drede aar. 
Som et blik paa kartet viser, har øen Trinidad form af et nord¬ 
over forlænget rektangel med udtrukne hjørner i vest, der omslutter 
bugten ved Paria. Den sydligste af disse landtunger er den største, 
og paa denne ligger asfaltsøen. 
Alt efter aarstiden er mængden af det i søen værende vand for¬ 
skjellig, våndet opfylder alle de større eller mindre sprækker, som 
gjennemsætter den faste asfalt i alle retninger. Asfalten er saa haard, 
at man kan gaa paa den uden vanskelighed uden at synke i, man 
merker ikke spor af gyngende bevægelse i grunden Heller ikke er 
overfladen slibrig eller glat eller klæber ved fodsaalen, saaat den 
•eneste hindring er de omtalte vandfyldte sprækker. Dr. N u g e n t 
fandt endog i 1807 kvæg, som spadserede omkring paa overdåden, 
og i fuldstændig sikkerhed græssede langs de skovbevoksede øer. 
•Siden den tid synes massens fasthed at være tiltaget. Han fortæller 
saaledes, at man paa flere steder med en spade eller økse kunde 
.skjære asfalten i former, hvilket nu ikke er muligt. Udover mod 
midten er asfalten nu som dengang mere plastisk end ved randen. 
Paa flere steder saavel ved bredderne som i midten af søen iagttog 
