82 
ning i toppen af en afstumpet kegle. Den indre skraaning af bækken- 
randen, hvorfra sandsynligvis de omtalte øer er løsrevne, dannes af 
sand og ler, som aabenbart er afleiret i vand. Eorat aflede det over¬ 
flødige regnvand har man anlagt flere kunstige afløbskanaler. Der 
findes vidnesbyrd om, at søens bækken tidligere har ligget omtrent 3 
fod høiere end nu, saaat begstrømme i den tid maa' have vældet ud 
over omgivelserne til alle sider. I virkeligheden er omegnen vidt og 
bredt bedækket med asfalt. Dog vilde det være urigtigt at anse alt 
dette som udflydt af søen, da der i faa kilometers afstand findes selv- 
stændige bjergtjerekilder, og dr. Nu gent beretter, at der i den syd- 
østlige del af øen findes en næsten lige saa stor ansamling af asfalt, 
og at man mellem disse 2 hovedoplagssteder kan paatræffe mange 
smaa begrænsede asfaltflekker i skovene. 
Blandt de strømme, som er kommet ud fra søen, er især to af stor 
betydning; de naar begge helt ud til kysten, der befinder sig omtrent 
en halv mil nordenfor. Den ene strøm fortsætter ud i havet og dan¬ 
ner et voldrev i betydelig afstand fra kysten, til hvis beskyttelse den 
bidrager meget ved at hindre bølgeslagets ødelæggelser. Den anden 
strøm, som man fra kysten følger for at komme op til La Brea 
ved asfaltsøen har tilsyneladende forladt søen gjennem en randspalte 
forat følge en kløft, der maaske engang er udhulet af våndet. Manross 
sammenligner den med rette med en gletscher. Den har en uhyre 
mægtighed. Selv ved 40 fod dybe udgravninger har man endnu ikke 
naaet bunden. 
Det er temmelig vanskeligt at bestemme udstrækningen af disse 
asfaltmasser, fordi de ikke, som man paa forhaand kunde være til-' 
bøielig til at tro, ligger nøgne, men fordetmeste bedækkes af et tropisk 
buskads af palmer, græs, rør og vild vin. Denne vegetation synes at 
trives overmaade godt paa dette underlag, hvor mineralske substantser 
og vegetabilsk affald i mængdevis er blandet med beget. Bødderne 
trænger uden mindste vanskelighed ned i asfalten undtagen der, hvor 
overfladen er forvandlet til „jernbeg u (iton-pitch), og hvor der findes 
koks i massevis. Disse substantser dannes ved de der hyppige skov- 
brande, som berøver asfalten de flygtige bestanddele. Efter en saadan 
ligger asfaltens overflade blottet nogen tid, og man erkjender da meget 
tydelig hovedstrømmens lighed med en gletscher. Denne lighed ligger 
dog ikke alene i formen men ogsaa i bevægelsen. Hele massen be¬ 
finder sig i virkeligheden i en stadig fremstrømmen mod havet. Men 
