85 
•af våndet dannede is, saa kunde baade eggehvide og eggeblomme med 
lethed skjæres. Den mikroskopiske undersøgelse viste da, at det hele 
slet ikke var størknet til en eneste ismasse men at våndet kun havde 
udskilt sig i form af utallige smaa isnaale, mens den øvrige 
masse imellem disse var ble ven tilbage som en seig 
vædske. Yed mikroskopets hjælp kunde han ogsaa ved meget 
vandrige dyriske væv se det samme, selv da, naar hele massen til- 
•syneladende var aldeles stenhaard. Man behøver altsaa ikke antage, 
at der i nogen af de af de anførte tilfælde af stivfrysning med paa- 
følgende gjenoplivelse har fundet en fuldstændig stivnen sted. 
Kochs iagttog ogsaa med mikroskopet frosne dyriske vævs o p- 
tøen, og fandt da, hvilket man førøvrigt efter det ovenstaaende 
kunde vente, naar de talløse af kemisk rent vand bestaaende isnaale 
paa en gang smeltede, at der opstod heftige diffusionsstrøm¬ 
ning er mellem våndet og den seige eggehvidevædske, som ikke var 
frosset. Disse strømninger maatte nu virke ødelæggende paa vævenes 
finere bygning og derved ødelægge livet. Dette er grunden til, at 
kemisk rent (destilleret) vand i kort tid virker dræbende paa levende 
væv. Man skjønner heraf, hvorfor en langsom optøen af de frosne 
■dyr er nødvendig, hvis de skal kunne bringes tillive igjen, og hvorfor 
det ligeledes er nødvendigt at optø frosne legemsdele langsomt, hvis 
■de ikke skal ødelægges. 
Kochs har til sammenligning ogsaa anstillet fryseforsøg med ster¬ 
kere og svagere saltopløsninger og fundet, at de alt efter vedkommende 
salt har forholdt sig paa ganske forskjellig maade. Mens f. eks. ved 
en mættet opløsning af kobbervitriol, under en af kjøling til -f- 10°, den 
største del af våndet udskilte sig i straaleformige iskrystaller, bliver 
en kogsaltopløsning under lignende omstændigheder flydende. De 
salte som er tilstede i størst mængde i det menneskelige blod, er 
klornatrium og kulsurt natron. Dor alle salte gjælder det, at naar 
frysningen begynder, saa synker frysepunktet for den tilbageblivende 
mere koncentrerede opløsning, hvilket altsaa maa have tilfølge, at den 
fuldstændige stivfrysning vanskeliggjøres mere og mere, eftersom frys¬ 
ningen skrider frem. Hvis nu virkelig fuldstændig stivfrysning ind- 
træder, saa var Kochs af den mening, at døden ugjenkaldelig maa 
indtræde. Han mener dog, at forsøgsdyrene i de af PfLuger, Preyer, 
Pietet o. a. anførte tilfælde aldeles ikke var fuldstændig stivfrosne. 
Naar døden indtræder, saa er det ikke paa grund af afkjølingen i og 
