87 
I aaret 1778 beskrev berlinerforskeren P alias et li det 5—7 cm. 
langt, gjennemsigtigt dyr, der var fanget ved den engelske kyst. Det 
saa omtrent ud som en liden fisk men havde hverken hoved eller 
finner paa siderne. Han henregnede dyret til de nøgne snegle fordi 
det syntes ham at passe bedst i systemet i nærheden af de hovedløse 
dyr (acephalerne). Istedetfor hoved havde dyret i den forreste ende 
kun en altid aaben rund mundaabning, omgivet af en haarkrans (ten¬ 
takler), ovenover hvilken en slags snudespids. ragede frem. I mere 
end 50 aar henregnedes det besynderlige glasdyr til bløddyrene, altsaa, 
til samme dyregruppe som vore almindelige sorte veisnegle. I 1834 
fandt den italienske naturforsker Costa det i Golfen ved Neapel. 
Han undersøgte det nøiere og kom til det resultat, at dyret staar 
nærmere de saakaldte niøier, som i sin ungdom i en paafaldende grad 
ligner dette glasdyr. Disse almindelig bekjendte lampretter eller 
niøier er nemlig, tilligemed nogle parasitisk levende slegtninge, de 
eneste fiske, der i lighed med insekterne gjennemgaar en forvandling 
og et egentligt larvestadium. Larverne, der lige til 1856 blev anseet 
for at være en eiendommelig dyreart, ligner altsaa hint lille dyr. 
Opdagelsen gjorde i sin tid saadan opsigt, at Johannes Muller, 
den berømte berlinerfysiolog, sporenstregs reiste til JSfeapel for med 
egne øine at se dette af Costa opdagede vidunderdyr, som af ham 
blev døbt med navnet „gjællemund u (branchiostomci) . 2 aar senere 
(1836) opdagede den engelske naturforsker William Yarrell, at 
der i denne fisk, som kun var forsynet med ryg- og halefinne, fandtes 
en brusket rygstreng, som strakte sig fra snudespidsen til halespidsen, 
og som i sin hele længde var ledsaget af en rygmarv, der havde sin 
plads ovenover den. Han gav dyret det navn, som det har endnu 
den dag v idag, nemlig amphioxus • lanceolatus, paa grund af dets i 
begge ender tilspidsede legemsform. Man har senere fundet dette 
dyr over hele verden i næsten alle have og det i 9 former, der alle¬ 
sammen meget ligner hinanden, og som alle bebor de sandige strand¬ 
bredder. 
At amphioxus eller lancetfisken ikke er nogen egentlig fisk, 
maatte man snart erkjende, thi den besidder jo hverken hoved, hjerne¬ 
skalle eller hjerne ikke engang et rigtig hjerte eller en virkelig mave 
har det. Af den grund har man maattet gjøre dyret til repræsentant 
for en speciel dyreafdeling, og betegnet afdelingen med navnet „skalle- 
løse“ ( acrania ) eller „rørhjertede u ( leptoccirclii ). At disse dyr har 
