91 
planter kom forholdsvis sent op, og ndviklede sig langsomt; næsten 
alle blev smaa og svagelige men satte dog alle blomster. 
Tilslut anstilledes forsøg med jord fra 100 til 150-aarig storskov,, 
der voksede paa fordums agerbunø, og selv fra et dyb af 32 cm r 
fremkom et antal af planter med smaa frø, f. eks. hyjoericum humi- 
fusum, stellaria media, juncus bufonius. 
Med hensyn til forholdet mellem antallet af levedygtige frø i de 
forskjellige dybder, saa kunde dette udtrykkes ved tallene 1: 2.4: 4.7 : 7.9, 
naar antallet af frø i et dyb af 32 cm. dyb sættes som enhed, og de 
stigende tal refererer sig for hver gang til et 8 cm. høiere lig¬ 
gende lag. 
Det almindelige resultat af disse forsøg er altsaa, at det tidsrum,. 
hvori mange ager- og engplanter, som „hvilende sæd u , kan bevare sin 
spirekraft, maa sættes til betydelig over et halvt aarbundrede. 
"Mange af læserne, der vistnok har hørt tale om den spiredygtige 
saakaldfe „mumiebvede a og de ligeledes udviklingsdygtige zwiebelløg, 
tagne jfpa jnumiers hænder, vil vistnok ikke synes, at dette er noget 
stort tal. Men man antager i almindeligbed nu, at de forskere, der 
bar bragt saadanne .,mumieplanter a til udvikling, er blevne mystificerede. 
Naar man betænker, at flere af de nævnte frøsorter navnlig af ager- 
og engplanter <cr meget smaa, saa er allerede en 50-aarig bevarelse 
af spirekraften noget ganske overordentligt. Vistnok gives der ogsaa 
beretninger om ep endnu meget længere bevarelse af spirekraften, men 
disse beror knn paa leilighedsvise iagttagelser og er aldeles ikke hævet 
over indvendinger. 
For nogle decennier siden iagttog f. eks. professor T h. von 
Helderipb ii Athen, at der i Laurionbjergene i Attika, hvor der 
lige fra oldtiden havde været rige bly- og sølvverker, efter fjernelsen 
af en 3 meter bøi grushob optraadte en bidtil ukjendt glaucium og 
desuden den paa dette sted bidtil ikke iagttagne silene juvenalis , 
begge arter i masse. Det saa altsaa ud, som om frøet af disse planter 
havde bevaret sin spirekraft under gruset i 1000 aar eller mere. I 
dep nyere tid er der flere omstændigheder, som taler for en næsten 
pbegjrænset bevarelse af spirekraften, naar frøet er godt bevaret. 
J)e indvendinger, som man bidtil bar reist herimod, gik i det 
væeentflge ud paa, at man tilskrev frøet en stadig aanding altsaa en 
hysvirksomhed, som aldrig afbrødes fuldstændig, og som i løbet af en 
yj@ tid ipaatte bringe døden ; da den ikke kunde gaa for sig uden 
