En ny art af straaler og fotografi af det usynlige. 
I de sidste dage af forrige aar gjorde professor Røntgen det 
fysikalsk-medicinske selskab i Wiirzburg en meddelelse, som straks 
vakte den største opmerksomhed. Sjelden har etterretningen om et 
naturvidenskabeligt fremskridt saa hurtig bredt sig ud over den civili- 
serede verden, og sjelden har en naturvidenskabelig opdagelse i den 
grad bemægtiget sig den almindelige bevidsthed som prof. Røntgens 
paavisning af en ny art af straaler eller, om man vil, af en ny form 
for energien i verden. Det tør vel ogsaa antages, at det ikke saa 
meget var fundet af denne i og for sig saa eiendommelige og i theo- 
retisk henseende saa interessante energiform, der satte almenheden i 
bevægelse og fik den politiske dagspresse til ivrig at behandle og 
diskutere denne opdagelse. Desværre er den almindelige naturviden- 
skabelige dannelse og den almindelige naturvidenskabelige interesse 
ikke saa stor i dette naturvidenskabernes aarhundrede, at et fremskridt 
i erkjendelsen af naturen og dens kræfter vilde have været nok dertil, 
og' store, ja man fristes — uden at ville opstille nogen rangforordning 
— til at sige lige saa store, naturvidenskabelige opdagelser, t. eks. 
MaxwelTs og Herz’s paavisninger af de elektriske svingninger for 
faa aar siden, er ikke blevne nævnt og ikke kjendt udenfor fagmænds 
kredse. Det er snarere det halvt mystiske skjær, som opdagelsen straks 
fik, da det viste sig,, at disse „nye straaler u kunde trænge gjennem 
gjenstande, der for den almindelige bevidsthed stod som uigjennem- 
sigtige, og at de ikke desto mindre virkede paa den fotografiske plade 
ligesom lyset, at det altsaa ved deres hjælp blev muligt at udføre den 
tilsyneladende modsigelse at fotografere usynlige gjenstande, der gjorde 
dem saa populære. 
Det er dog ikke her, at opdagelsens tyngdepunkt ligger. 
Lad os se, i hvilket forhold de nye straaler staar til de hidtil 
kjendte naturkræfter, i hvilke retninger opdagelsen af dem beriger vor 
7 
„Naturen‘ 
