110 
maa lige saa fuldt have bevisbyrden som de, der antar det modsatte. 
TJnder disse omstændigheder kan man neppe gjøre andet end at prøve, 
hvilken forklaring, enten den ældre L am ar ck-D arwin ske eller 
den nyere Weismannske er den rimeligste for visse fænomener. Saa- 
længe ingen-utvilsom afgjørelse er funden, blir da valget overladt hver 
især efter hans tilbøieligheder eller forudfattede meninger. At gjøre 
som Weismann, nemlig negte muligheden af en slig arv, fordi det 
ikke stemmer med hans theori i det hele, kan neppe betragtes som 
den rette fremgangsmaade. En theori kan nemlig aldrig staa over 
kjendsgjerningerne; stemmer ikke disse med theorien, maa denne enten 
helt forlades eller modificeres. 
Jeg har allerede i min forrige artikel omtalt modningen af korn- 
sorterne til forskjellige tider i de nordlige landsdele og i de sydlige 
og søgt at vise, at dette fænomen er tilgj ængeligt for forklaring efter 
begge theorier. 
Jeg skal her fremdrage nogle andre fænomener, først det, at de 
smitsomme sygdomme, som skarlagensfeber og meslinger f. eks., nu 
for tiden ikke optræder med den samme intensitet og dødelighed som 
i tidligere tider. Dette forklarer man almindeligvis derved, at de nu 
levende mennesker er blit vakcinerede gjennem sine forfædre, der i 
.saa mange generationer har gjennemgaat disse sygdomme. Som be- 
kjendt angribes man yderst sjelden to gange af den samme smitsomme 
sygdom, selv om man nok saa meget udsætter sig for smitte. Den, 
der engang har gjennemgaat sygdommen, blir uimodtagelig for den; 
der er indtraadt en forandring i hans eller hendes konstitution eller 
finere bygning, der modsætter sig sygdommens angreb og udvikling 
en gang til Nu mener man, at denne saaledes érhvervede eiendom- 
melighed gaar i arv paa børnene og fra disse, der dog næsten alle 
maa gjennemgaa sygdommen, men lettere end forældrene, igjen ned¬ 
arves til deres børn. Dette vilde altsaa være arv af erhvervede egen- 
skaber eller bygningseiendommeligheder. Da nu imidlertid menneskene 
fremdeles for største delen maa gjennemgaa disse sygdomme, saa er 
altsaa ialtfald uimodtageligheden ikke fuldt udviklet; den er endnu 
under udvikling; men dette forandrer intet i sagens kjerne, som frem¬ 
deles blir den samme, den nemlig, at den erhvervede eiendommelighed 
nedarves, om ogsaa kanske i en høist ubetydelig grad. Men det 
kommer her ikke an paa graden; om denne er nok saa liden, saa kan 
-den dog tiderne nedigjennem stadigt øges og kanske med tiden blive 
