114 
anden kunde ikke ndføre bevægelsen. Dette synes ikke rimeligt at 
antage. Derimod synes det noksaa rimeligt, da bevægelsen i mang¬ 
foldige tilfælde er hensigtsmæssig, at antage, at menneskene gjennem 
saa mange slegtled har udført den, at den paa den maade tilslut er 
blevet en instinktmæssig bevægelse, der foretages uden viljens og be- 
vidsthedens hjælp. 
En refleksbevægelse hos dyr, som alle kj ender, er den, at en 
hund med bagbenet kradser sig paa kroppen, der hvor den pirres af 
lopper f. eks. Man kan forsøge det med hvilkensomhelst hund ved 
at klø den først et eller andet sted paa kroppen; den vil da sraks 
kradse sig med bagbenet. Denne bevægelse er medfødt; dette har 
Romanes bevist ved hos rotter og* musunger ved deres fødsel at kutte 
af et af bagbenene et stykke. Disse rotte- og musunger udførte efter 
pirring kradsende bevægelser med stumpen af bagbenet uden at naa 
frem, men lod dog efter en stunds forgjæves kradsebevægelse til at 
være nok saa fornøiet. Det er nu vanskeligt at antage, at lopper 
eller andet utøi nogensinde skal have været af saa stor betydning for 
disse dyr, at det har været et livsspørgsmaal for dem at kunne kradse 
dem væk, og det maatte rimeligvis have været tilfældet, hvis bevæ¬ 
gelsen skulde være fremelsket ved naturligt udvalg, og endnu vanske¬ 
ligere vilde det være at antage, at de enkelte elementer, der betinger 
bevægelsens udførelsesmulighed skulde have været gjenstand for valg. 
Derimod lar denne refleksbevægelse sig forklare paa samme maade 
som den forrige. 
Som det er med refleksbevægelsen, er det ogsaa med en hel del 
instinkter. Der er en hveps, som dræber eller rettere kun lammer 
biller paa den maade, at den stikker dem i alle nerveknuderne paa 
bugsiden, ialt ni, saaledes at dyrene blir lammede og i denne tilstand 
bringer den dem til føde for sine sig udviklende larver. At dette merke¬ 
lige instinkt, der synes at fordre kundskab om billernes anatomi, skulde 
være opstaaet ved naturligt udvalg er ogsaa meget vanskeligt for ei 
at sige umuligt at tænke sig; men hvepsene er intelligente dyr, og 
man kan snarere forestille sig, at de fra først af ved at stikke paa 
vona ind i billerne har opdaget, at de opnaaede at gjøre dem ubevæge- 
lige ved at stikke paa bestemte steder, og at de saa siden kun holdt 
sig til disse, og at dette saa i tidernes løb ved stadig gjentagelse 
tilslut er blevet et instinkt, uden at hver ny hveps maa lære sig selv 
op dertil. 
