116 
væggelus (myrmecoris gracilis), der temmelig sjelden opdages, fordi 
endog et godt øie ikke formaar at sjelne den fra en liden myre. En 
brasiliansk rovbille ( ctenostoma unifasciatum) er saa lig en stor sort 
myreart i dens hjemland, at den i denne forklædning let kan overfalde 
andre insekter. Men det forunderligste fænomen af denne art frem- 
byder vel en liden vingeløs løvgræshoppe ( myrmecophana fallax) i 
Sudan, idet den fremtryller den til myrefiguren hørende tynde „hvepse- 
taille u derved, at der paa dens tykke „mave“ er malet to hvide 
sideflekker med en ganske smal soft stilk imellem, saa at ligheden 
med myren bliver ligefrem skuffende. 
Et ligeledes ret merkeligt tilfælde af myreefterligning har W. L. 
S e 1 a t e r beskrevet i den nyeste tid. I Amerikas varme lande gives 
der som bekjendt en art myrer, bladskjærermyrerne, saa kaldte, fordi 
de af træernes blade udklipper rundagtige stykker, som de, ad brede 
banede veie bærer med sig til- sit rede for her, som forstassessor 
Møller i Charlottenburg har fastslaaet, at dyrke champignons paa. 
dem. I de tog af store brune myrer (otta megacephalct ) og 
andre arter, som holdt et grønt blad stillet paa kant mellem deres 
tænder, ligesom en grøn fane eller solskjærm, bemerkede Sclater gjen- 
tagende gange et dyr, der gjorde et ganske lignende indtryk, hvis 
brune fødder ligeledes syntes at bære et grønt blad (fig. 18). Men 
ved nærmere eftersyn viste det sig, at det tilsyneladende blad her var 
en del af dyrets legeme og dannedes af dets bladagtig tyndt sammen¬ 
pressede ryg. Afbildningen giver dog et meget ufuldkomment billede 
af ligheden, da denne først kommer rigtig til sin ret ved ryggens 
