117 
græsgrønne farve og de nedenunder fremstikkende brune ben. Insektet 
bører ifølge Westwood og W. L. Kirby sandsynligvis til membra- 
ciderne, en gruppe cikader, altsaa til en fra myrerne vidt forskjellig 
insektorden (hemiptera), blandt hvilke forøvrig ogsaa lignende udvekster 
fra ryggen, sædvanlig af udseende som plantetorne, ofte forekommer. 
Naar insektet vandrer om mellem myrerne, er illusionen saa fuldkom- 
men, at Sclaters ellers meget skarpsindige tjener i begyndelsen aldeles 
ikke vilde lade sig overbevise om, at bladet tilhørte dyrets legeme, og 
at man her havde at gjøre med en efterligning. 
Specielt for edderkopperne er det let at forvandle sig til myrer, 
og baade fra den gamle og nye verden kjender man blandt de oin- 
vankende arter talrige edderkopper, hvis nære slegtninge overfalder 
sit bytte under sprang, men som foretrækker at gebærde sig som 
myrer for lettere at skaffe sig livsophold. Disse efterlignere nøier sig 
ikke med at gjengive den ydre skikkelse af sit forbillede men kopierer 
ogsaa ubevidst gangen og bevægelserne. Man maa nemlig ikke anse denne 
efterligning af skikkelse, farver, tegning og bevægelser som et bevidst 
komediespil; vi maa tvertimod tænke os, at afarter af ,en eller anden 
form, der i begyndelsen tilfældigvis erholdt en kun svag lighed 
med det frygtede dyr, derved skuffede et lidet antal fiender eller 
offere. Herved fik de et lidet fortrin for sine kammerater. I gene- 
rationernes løb maatte denne svage lighed efterhaanden fæstne og ud- 
vikle sig til en stedse større lighed. Eor de edderkopper, der skal 
paatage sig myrens skikkelse, bliver den vanskelighed at overvinde, 
at den som bekjendt ingen følehorn har. Til gjengjæld har de derimod 
2 ben mere end de egentlige insekter. Desuden har de en ganske 
anden gang end myrerne. Den engelske naturforsker Thomas Bilt 
iagttog for 20 aar siden en saadan edderkop i Nicaragua, der stadig 
holdt begge sine forben i veiret og bevægede dem paa samme maade 
som myren sine følehorn. Han antog, at de under denne maske nar- 
rede myrene, der holdt den for en af sine lige og saaledes blev et 
let bytte for den. Efter P o u 11 o n s mening er dette imidlertid 
ikke den eneste nytte, som edderkoppen høster af sine paafaldende 
gebærder; han tror ogsaa, at de herved beskytter sig mod angreb 
af de meget skarpsynte insektædende fugle, der er meget begjærligere 
