118 
efter edderkopper end efter myrer. Yed den ovenfor skildrede cikade 
tnrde det samme være tilfældet. 
E. G. Peckham beskrev i 1889 flere nordamerikanske edder¬ 
kopper, der meget skuffende efterlignede myrerne, dels ved at stikke 
det andet par ben frem paa begge sider af hovedet som et par føle¬ 
horn, og dels ved meget naturtro at efterligne myrernes gang. Den 
ene af disse (synageles picata) tilhører springedderkopperne ( attidae ), 
men de hverken springer eller som andre retskafne edderkopper søger 
sit bytte ved at løbe ret frem, men den løber bestandig i zikzak frem og 
tilbage ligesom en myre. Myren bevæger sig paa denne maade kun saa- 
længe den søger efter bytte, myreedderkoppen derimod bestandig. Mens 
edderkopperne ellers, naar de spiser, sidder ubevægelige, synes denne 
art heller ikke da at kunne glemme, at den skal spille en myres 
rolle; den sønderbider byttet og vrider herunder sin i høi grad myre- 
lignende bagkrop frem og tilbage. Den anden nordamerikanske edder- 
kop (synemosina formicci) ligner i gang og bevægelser myrerne endnu 
mere (fig. 19), men Peckham saa aldrig, at disse edderkopper narrede 
myrer med sin maske, den tjente sandsynligvis som middel til at 
overrumple andre dyr. Mansel Weale har beskrevet nogle myre- 
lignende edderkopper i Afrika, der ligeledes under samme maske 
kunde bemægtige sig fluer, fordi disse aldeles ikke nærer nogen frygt 
for myrer og ved siden af disse ganske fredelig suger de søde plante- 
safter. Paa denne maade kan visselig mange bladlus og biller, der 
