119 
lever i venskab med myrerne let overrumples af saadanne myrelig- 
nende rovedderkopper. 
Langt sjeldnere linder vi efterlignende edderkopper blandt de 
arter, der væver et net for deri at fange omkringfiyvende insekter. 
Hos de frit omkringstreifende rov- og springedderkopper kan vi deri- 
mod iagttage enhver optænkelig jægerlist. Blandt krabbeedderkopperne, 
der istedetfor at forfølge sit bytte foretrækker med al anstand at sidde 
ubevægelig paa træernes grene og stammer, hvis farve de lægger sig 
til for at blive mere ubemerket, findes der i Tyskland en art, der er 
omtrent snehvid over hele kroppen ( thomisus eller sparassus virescens). 
Omendskjønt denne ellers kan løbe meget hurtig, finder vi den i 
timevis siddende ubevægelig paa de hvide blomsterskjærme af skjærm- 
planter (umbelliferer), lurende paa sit bytte. Paa dette underlag er 
det i nogen afstand umuligt at se dem, fordi deres tykke legemes 
hvide farve stemmer nøie overens med skj ærmplanternes i det grønne 
spillende hvide . blomster. Under denne forklædning lurer den paa de 
blomserbesøgende insekter, og forfatteren har selv engang med for¬ 
bauselse seet, hvorledes den greb en blomsterflue, som vilde stille sin 
appetit der, uden at bryde sig om eller lade sig skræmme af dens 
hvepsetegning. De netspinnende edderkopper lader sig derimod ifølge 
Dahls og Pococks iagttagelser narre af blomsterfluernes gylden- 
stribede uniform og tør ligesaalidt røre dem som almindelige hvepse. 
Det ser altsaa ud, som om disse ederkopper ved, at de egte 
med biraad forsynede hvepse ikke besøger denne slags blomster. 
Andre edderkopper, der ligger i baghold paa træstammer og 
grene, pleier at antage udseendet af grenknuder, saaledes caerostris 
mitralis paa Madagascar eller af lavarter f. eks. epeira prompta i 
Wisconsin. Et meget eiendommeligt forhold frembyder en art, ornitho- 
seatoides (thomisus) decipiens, iagttaget af den reisende Henry E. 
Eorbes paa Java og Sumatra. Paa overfladen af blade paa træer 
eller urter ligger den paa sin lille væv, hvormed den overdrager en 
del af bladets overflade. Saaledes ligner den skuffende en stor halv- 
udflydt skarnflek, som fuglene efterlader sig. Dette „skarnmaleri u er 
meget udbredt i insektverdenen, thi fugleskarn er en ligesaa hyppig 
som foragtet gjenstand i buskene, saaat ingen lettelig vil falde 
