130 
de smaa (x), hinanden. Bringes de store kugler saa i en anden stil¬ 
ling, viser det sig, at vegtstangen dreier- sig noget, og at der altsaa 
maa linde en. tiltrækning sted. Gavendish og Baily fandt ved sine 
undersøgelser, baade at der fandt en tiltrækning sted, og at de allerede 
al Newton for denne tiltrækning opstillede love var rigtige. Newton 
havde fundet, at tiltrækningen er direkte proportional med masserne 
og omvendt proportional med afstandenes kvadrat o: naar afstanden 
øges til det dobbelte, altager tiltrækningen til fjerdedelen, øges af¬ 
standen til det tredobbelte, aftager tiltrækningen til niendedelen o. s. v. 
Yed Cavendish/s forsøg var det blot afstandene, som forandredes. 
Baily har i sine forsøg ogsaa forandret masserne. 
Yed at sammenligne den tiltrækning, som vridningsvegtens kugler 
udøver med jordens tiltrækning paa legemerne ved dens overllade 
kunde man ved beregninger, som det her ikke er stedet at gaa nær¬ 
mere ind paa, faa en bestemmelse af jordens totalvegt og derved en 
bestemmelse for dens egenvegt. Beregningen al Cavendish ? s forsøg 
gav for jorden en egenvegt = 5.48. Reich fandt gjennem lignende 
forsøg jordens egenvegt = 5.58 og Baily 5.67. Senere forsøg har 
givet en endnu større egenvegt. 
Saa enkelt denne methode for bestemmelse af jordens egenvegt 
synes at være i principet, saa vanskelig er den at gjennemføre i 
praksis. Der maa saaledes - tages hensyn, ikke alene til den tiltrækning, 
som udøves af de anvendte store blykugler, men ogsaa til den til¬ 
trækning, som skyldes metaltraadene, skabet o. s. v. Beregningen 
bliver derfor meget indviklet, ligesom selve forsøget kræver stor om- 
hyggelighed. Som middelværdi for jordens egenvegt kan man sætte 5.5. 
Denne store egenvegt af jorden som helhed maatte og har vakt megen 
opmerksomhed. 
Ser vi nemlig paa jordens overflade, indtages denne lor den største 
del af vand med egenvegt = 1 eller lidt mere og af jord eller stenlag, 
hvis egenvegt gjennemsnitlig ikke kan sættes høiere end til 2.5. 
Samme egenvegt har ogsaa den faste jordskorpe i gjennemsnit. Naar 
nu alligevel den hele jords egenvegt viser sig at være mere end det 
dobbelte heraf, maa dette nødvendigvis komme af, at der i de dybere 
lag af jorden lindes stoffer af meget stor egenvegt. 
Man tænkte sig da først, at der i jordens centrum skulde lindes 
en metallisk kjerne, og særlig da af „ædle u metaller. Det er vel 
dette, som gaar igjen hos saa mange, som søger efter metalrigdomme 
