140 
vi lader den samme luftmængde engang virke paa et mere grovkornet 
en anden gang paa et finkornet brændemateriale. I første tilfælde 
danner der sig kulsyre i sidste tilfælde derimod kuloxyd i overveiende 
mængde. Aarsagen til denne merkelige omstændiglied ligger aaben- 
bart i den forskjellige overfladevirkning. I sidste tilfælde har luftens 
surstof en større angrebsflade og kommer altsaa i berørelse med et 
større antal kulmolekyler. 
Professor Walter Hempel har allerede for flere aar siden 
gjort opmerksom paa vigtigheden af hin anskuelse og ganske nylig ad 
eksperimentel vei leveret bevis for, at forbrændingens art ene og alene 
afhænger af temperatur og tryk. Ved lav temperatur danner der sig 
kun kulsyre og spor af kuloxyd, ligegyldig om der er meget eller 
lidet surstof tilstede. Ved høiere temperatur danner der sig først 
overveiende kuloxyd og ganske lidet kulsyre. Naturligvis forbrænder 
bagefter kuloxydet til kulsyre. 
Da imidlertid vore stenkul ikke bestaar af rent kulstof, men 
tvertimod er et meget kompliceret sammensat legeme, saa kan de pro- 
cesser, der gaar for sig under forbrændingen, ikke være saa ganske 
enkle. 
Kaster man stenkul eller brunkul paa en aaben ild, saa for¬ 
damper først brændematerialet, og de udviklede gasarter forbinder 
sig med surstoffet i den gjennem risten tilførte luft og brænder med 
lysende flamme. Det efter fordampningen tilbageværende materiale 
kan derimod kun forbinde sig med surstoffet fra sin overflade, og for¬ 
brændingen gaar da ikke mere for sig under flammedannelse, men kun 
under glødning. 
Naar paa den anden side den ved kulstoffets forbrænding dannede 
kulsyre forbliver i berørelse med det glødende kul, saa opstaar der 
ved optagelse af kulstof atter kuloxyd. 
Ved stenkullene gaar fordampningen saa raskt for sig, at de 
dannede tjæredampe ikke fuldstændig forbrændes, og der udskiller sig 
enten kulstof i form af s o d eller ogsaa undviger endel af tjæredam- 
pene uforandret, blander sig med soden og danner røg. Køgen 
bestaar altsaa af mere eller mindre forandrede tjære¬ 
dampe, blandet med sod og fint fordelt aske. 
Soden er i og for sig vistnok dyb sort, men lugter ikke og 
klæber ikke; den fæster sig altsaa ikke let til faste gjenstande og er 
heller ikke skadelig for sundheden. Meget besværligere er de brune 
