142 
Støv er vistnok overalt tilstede i luften, og A i t g e n fandt endog 
i den rene fjeldluft paa toppen af Bigi endnu fra 700 til 13 000 faste 
•bestanddele i 1 kubikcentimeter. Alene af det lier nævnte fremgaar 
■det uden videre, hvorfor der i storbyer hyppigere og mere vedhol¬ 
dende optræder taage end paa det aabne land. 
Med hensyn til mængden af den fra skorstenene undvigende sod, 
saa lindes der ikke ret mange direkte iagttagelser. Ifølge 0. Griiner 
leverer ildstederne i Dresden aarlig 4 800 kubikmeter eller omtrent 
1 million kg. sod, altsaa omtrent 20 kg. sod pr. kvadratkilometer om 
-dagen. 
Paa en sukkerfabrik blev skorstenen, for at faa et paalideligt 
grundlag for beregningen, forsynet med en indretning til at opfange 
■og tilbageholde soden. Den i løbet af 6 dage ansamlede sodmængde 
veiede ikke mindre end 6 800 kg. I 300 dage gjør dette 50 gange 
.saa meget eller 340 000 kg. = 34 jernbanevogne. I Manchester 
iagttog man ved taaget veir i løbet af 3 dage et sodfald 256 kg. pr. 
kvadratkilometer. 
Astronomen Auwers har meddelt endel høist interessante oplys- 
ninger om, hvorledes i London tilveksten i støvmængden og dermed af 
taagen hænger sammen med byens vekst. Pra midten af forrige aar- 
hundrede til 80-aarene i dette er antallet af de dage, da man i obser¬ 
vatoriet i Greenwich ved London kunde iagttage solen ved middags¬ 
tider sunket fra 160 til 115 om aaret. 
Klagerne over ulemperne ved røg er ligesaa gamle som brugen 
af stenkul. Allerede filosofen Teophrastus (320 før Kr. f.),'fra 
hvem vi har de første efterretninger om stenkul, anfører, at kullene 
ved forbrænding udvikler en besværlig og ubehagelig lugt. 
Det er naturligvis især de lande, hvor stenkullene findes, saa- 
ledes England, at klagerne kommer. Allerede paa Edvard den førstes 
tid (1272—1307) udstedtes der et forbud mod brugen af stenkul, thi 
hele London klagede i høie toner over de afskyelige kul. I særde- 
leshed var det kvinderne, som stillede sig fiendtlige ligeoverfor brugen 
af det nye brændemateriale, og deres forbitrelse gik endog saa vidt, 
at de ikke modtog indbydelse til de huse, hvori dette brændemateriale 
blev taalt, ja de vilde ikke røre nogen ret, der var kogt med de for- 
hadte stenkul. Parlamentet bestormede ogsaa Edvard II (1307—1327) 
med et bønskrift, hvori det hed: „Hvis han satte nogen pris paa en 
frisk haves ynde, et rent ansigt eller behageligheden ved rent linned,, 
