150 
være blaasyre, mens Taschenberg holder det for salicylsyre. 
Brugt paa huden af min haands overside bevirkede vædsken dog ingen 
merkbark irritation, men stanken viste sig vanskelig at fordrive og 
holdt sig haardnakket, endog efter gjentagne vaskninger. 
Ved sommerfuglelarverne er endvidere at bemerke, at det syntes, 
som om de efterhaanden havde lært at holde sig paa afstand; thi naar 
de nærmede sig de ubehagelige dyr, forandrede de som oftes skynd¬ 
somt retning, saa at sammenstødene efterhvert blev mindre hyppige. 
Efter 10 dages forløb var imidlertid alle de sommerfuglelarver (12 
eksempl.), der befandt sig i buret sammen med chrysomelalarverne, 
døde, uden at jeg dog bestemt tør paastaa, at disse bærer skylden 
herfor. Alle forholde var dog som ved mine øvrige larvebur, hvor 
larverne trivedes udmerket, og de døde larver var, saavidt jeg kunde 
se, ikke angrebne hverken af sop eller andre parasiter. Merkes bør 
det ogsaa, at af alle de 50 chrysomelalarver, som blev indsamlet, var 
ikke en eneste angreben af parasiter; og samtlige larver naaede sin 
fulde udvikling og blev lykkelig og vel udklækkede. Men heraf at 
slutte, at disse larver overhovedet er forskaanet for denne for næsten 
alle andre insekter almindelige plage, tør maaske ikke være ganske 
berettiget. J. Lie-Pettersen. 
Selvlemlæstelse hos dyr. 1 ) 
Enhver ved, og mange af egen erfaring, hvor let et firben for 
at redde livet efterlader sin hale i haanden paa den, som søger 
at holde det fast. Staalormen er ligeledes i besiddelse af den samme 
forunderlige egenskab. Man har i lang tid vidst, at firbenenes hale- 
hvirvler har en egen til dette øiemed afpasset bygning. Midt gjennem 
hver halehvirvel, paa tvers af denne, åndes der nemlig et lag, som 
ikke er forbenet, og som naturforskerne anser som fyldestgjiørende 
forklaring paa dette forhold, fordi nemlig bruddet bestandig finder 
sted her. 
0 Af E. K. i „Prometheus“. 
