155 
Ganske anderledes forholder en krabbe sig under lignende om- 
stænd|gheder. Fastholder man et af dens ben ved det yderste led,, 
saa bliver dyret først et øieblik lidt urolig, men beroliger sig snart 
efter. Den løfter derpaa det fastholdte ben lidt forat støtte det mod 
de haarde dele i nærheden, man hører et lidet knæk, og benet falder 
af paa samme sted som hos hummeren. Bruddet bevirkes ved sam- 
mentrækning af en eneste muskel, autotom-muskelen, og følger en 
allerede i forveien tilstedeværende fure rundt omkring benet, der 
betegner forbindelsen mellem andet og tredie benled. Disse to led,, 
som hos hummeren er adskilt ved en membran, er her sammensmeltet 
til et eneste stykke. Alligevel gjør dette stykke stor modstand mod 
drag i retning af benets akse; det sønderbrydes derimod under ind- 
flydelse af en ringe kraft, der virker i retning af autotom-muskelens 
spænding. Yi har her altsaa at gjøre med en meget fuldkommen og 
meget specialiseret mekanisme. Denne selvlemlæstelse, der hos hummeren 
endnu tilsyneladende staar under paavirkning af den dyriske vilje, har 
hos krabben endvidere forvandlet sig til en refleksbevægelse. 
Selvlemlæstelsen maa derfor oprindelig betragtes som en frivillig 
og tilsigtet bevægelse, der har selvopholdelsesdriften til udgangspunkt 
og tilstræber at befri legemet fra fiendtlig vold — uanseet om man 
herved ofrer den fastholdte legemsdel. Denne bevægelse er derpaa 
lidt efter lidt bleven fuldkomnere og mere afpasset for øiemedet, og 
paa samme tid forsvinder dens vilkaarlige karakter og gaar over til 
en ren refleksakt. 
Overhovedet kan det betragtes som en almengyldig regel, at 
hyppig gjentagne frivillige bevægelser umerkelig gaar over til at blive 
refleksbevægelser, saa at tilslut en viljesakt ikke længere er nødvendig 
til deres udførelse. Enhver ved, at opøvelsen af menneskelige færdig- 
heder ogsaa for en stor del beror herpaa. Den begyndende rytter, som for 
første gang i sit liv sidder paa en hesteryg, har kun en tanke, nem¬ 
lig at kunne holde sig i sadlen, alle hans viljesanstrængelser er rettet 
paa at holde ligevegten. Yed øvelsen vænner han sig lidt efter lidt 
til ikke at følge sine bevægelser med saadan ængstelse, men begynder 
at udføre dem ubevidst og mekanisk. I løbet af en vis tid bliver 
hans bevægelser rene refleksakter. Ligesaa beskriver den øvede 
