157 
faa kubikcentimeter. Men med dette maskinanlæg var det maal, som 
Dewar kavde sat sig, aldeles ikke naaet. Naar man nemlig skal 
eksperimentere med flydende luft, saa er det ikke nok at fremstille 
den, man maa ogsaa finde midler til at bevare og haandtere den; det 
er dette problem, som det er Dewars store fortjeneste at have løst. 
paa en meget simpel maade. 
Forat forstaa de vanskeligheder, hvormed Dewar havde at kjæmpe,. 
tænke man sig, at vi levede i en temperatur af over 300 grader, og 
at alle gjenstande havde denne høie temperatur, samt at vi skulde^ 
eksperimentere med fHdende vand i denne temperatur. Følgen vilde 
jo være, at våndet øieblikkelig vilde fordampe ligesom en draabe paa. 
en varm ovn. Paa samme maade er den almindelige temperatur inde. 
i et værelse at anse som glødende hed i forhold til de flydende gas- 
arters kogepunkt, der ligger over 100 grader under nul. Det gjaldt, 
altsaa at fremstille kar, gjennem hvis vægge ikke spor af varme kunde 
trænge. Denne opgave har Dewar paa en glimrende maade løst ved 
at forfærdige glaskar med dobbelte vægge, og ved at gjøre mellem- 
rummet mellem begge vægge lufttomt. Herved er altsaa varmeled¬ 
ningen fuldstændig afskaaret. For ogsaa at hindre varmestraa* 
lingen gives der.kun et middel, og dette bestaar i, at gjøre karrets 
vægge speilende. Dette kan ske paa forskjellig maade. Den af Dewar 
opfundne methode er den originaleste. Han fyldte det lufttomme rum 
med kviksølvdamp; naar nu de flydende gasarter kom ind i karret,, 
fortættedes kviksølvdampen øieblikkelig i den uhyre kulde, og slog sig 
ned som et speilende belæg. 
I et saadant kar kan man opbevare flydende surstof i litervis.. 
Den er en stille klar, sterkt lysbrydende vædske af himmelblaa farve. 
Flydende surstof koger ved -f- 182° under almindeligt lufttryk. 
Ved et tryk, svarende til en ca. 28 mm. høi kviksølvsøile ved -f- 197°. 
Ved en temperatur af -f- 210° danner den en geleagtig masse. 
Med denne vædske kan man nu anstille de merkeligste forsøg. Brin¬ 
ger man nogle draaber under en sterk elektromagnet, saa stiger den 
op og danner en heftig kogende kugle, som svæver mellem magnetens 
poler. Helder man lidt op i en skaal og lader en sæbeblære falde 
ned paa dens overflade, saa fryser, denne øieblikkelig og forbliver i 
timevis svømmende paa overfladen, som en isblære. Neddyppes tin 
eller andre bløde metaller i flydende surstof, saa bliver de i den 
enorme kulde haarde og elastiske som staal. En stemmegaffel af 
