166 
havde seet fra Ishavet. Dertil kom, at visse arter her optraadte i 
en utallig mængde varieteter, havde en eiendommelig tendens til 
asymetri, samt fremviste visse feil med hensyn til strukturen. Endel 
af arterne, men ganske faa, kunde betegnes som brækvandsarter, fler¬ 
tallet udgjordes dog af marine former. 
Under Tegethoflf-ekspeditionen 1872—73 til Eranz Josefs land 
fandt man paa undersiden af et stykke drivis et diatomacéeførende 
slam, som heldigvis kom i saa erfarne hænder som Grunows. 
Grunow har med den største omhu undersøgt disse diatomacéer, 46 
arter og varieteteter, af hvilke blot 2 eller 3 kan siges at være 
kjendte udenfor polarhavet, men endog op til 20 fra kap Wankarema* 
Under sin færd langs Grønlands østkyst indsamlede Nansen 
paa drivis et fint stof, hvoraf en meget liden prøve blev mig sendt 
til undersøgelse. Det var ganske vist fattigt paa diatomacéer, men 
de, jeg fandt, var at de karakteristiske Wankarema former, hvoraf 
jeg drog den slutning, at de maatte stamme fra samme kilde. Som 
bekjendt var dette fund et af de vigtigste stød til Nansens antagelse 
for, at der var en polarstrøm, ved hvis hjælp han haabede at kunne 
passere polen. 
Senere har danske naturforskere indsamlet talrige prøver af stof 
fra drivisen, som flyder langs Grønlands østkyst, og for ikke længe- 
siden har 0 s t r u p udgivet en monografi herover. I dette arbeide 
giver forfatteren en systematisk fortegnelse over alle ved Grønlands 
østkyst, saavel i plankton og bundprøve som paa drivved og drivis 
fundne former. Forfatteren erkjender vistnok, at en stor lighed findes 
mellem det østgrønlandske og Wankarema matérialet, men vover dog 
ikke deraf at drage videregaaende slutninger. 
Jeg anser det derfor tilladeligt at granske lidt nøiere det af 
Østrup sammenbragte materiale. Antallet af arter og varieteter, som 
fandtes paa drivisen, gaar op til 189, hvoraf dog 22 ferskvandsformer, 
og altsaa 167 marine. Af disse turde 55 være kjendte udenfor polar¬ 
havet, skjønt mange af dem har k u n nordlig udbredelse. Derimod 
er 125 saadanne former, som fandtes i Wankarema materialet, ved 
Østkap, i Det kariske hav samt paa den før omtalte Tegethoffske 
drivis. Altsaa udompolare arter 33 procent, men 75 procent former, 
som er kjendte fra trakten ved Karahavet og Behringsstrædet. Ogsaa 
i en anden henseende er Østrups arbeide af interesse, nemlig ved 
diatomacéer, fundne paa drivved. Af hans fortegnelse finder jeg 12 
