174 
■dette er man omtrent nødt til at antage. Luciani har fremkaldt 
epilepsi hos hun de ved at lædere hjernebarken, og denne saaledes 
fremkaldte epilepsi hos hnnde gik ogsaa i arv. Det er derfor sand- 
synligt, at de af Brown-Séquard og Westphal bragte fremgangsmaader 
-ogsaa har frembragt en forandring i hjernebarken; epilepsien opstaar 
altid temmelig sent efter læsionen, som derfor rimeligvis først sekun¬ 
dært fremkalder den forstyrrelse i hjernebarken, der volder epilepsi. 
Weismanns indvendinger mod beviskraften af Brown-Séquards 
Tesultater med hensyn til epilepsien synes saaledes ingenlunde at være 
■ødelæggende og rammer desuden aldeles ikke de andre ovenfor nævnte 
resultater af nervelæsioner og deres arvelige overleverelser. 
Mod disse har Weismann først indvendt, at de dyr, der er blevet 
■opererede, rimeligvis er blevet saa medtagne, at de kun har kunnet 
frembringe daarligt og sygeligt afkom. Men dette kan umuligt tjene 
som forklaring for, at de tilstande, der optraadte hos af kommet, var 
de samme som de, der fremkaldtes hos avlerne. Videre anfører da 
Weismann, at dette ingenlunde altid var tilfældet, thi Brown-Séquard 
siger selv, at afkommets øienaffektioner var meget variable og kun 
leilighedsvis nøiagtig de samme som hos forældrene. 
Nu, dette er neppe heller nogen holdbar indvending; thi det var 
i alle tilfælde fremstaaenhed af øinene, der optraadte, og om denne 
■optraadte paa begge sider hos afkommet, mens den kun viste sig paa 
den opererede side hos forældrene, saa er det en almindelig erfaring, 
at homologe dele gjerne varierer i samme retning, og at der altsaa 
ikke er noget paafaldende i, at en tilstand, der bos forældrene er 
ensidig, hos afkommet optræder paa begge sider. 
Endelig gjør Weismann gjældende, at det ikke i Brown-Séquards 
tilfælde var den primære mutilation, der gik i arv, men kun dens 
følgetilstande. Hertil er at bemerke, at nervesystemets bygning paa 
-de angjæidende steder ikke har været undersøgt, ialfald ikke med 
nutidens undersøgelsesmethoder, og før slige undersøgelser er gjort, 
har man lige god grand til at antage, at der bar været forandringer 
i nervesystemet som til det modsatte. 
I det bele synes unegtelig de her omtalte Brown-Séquardske 
resultater at tale med adskillig styrke for arv af erhvervede egen- 
.-skaber. Man kan dog ikke med Darwin anse dem som fuldt bevisende 
i betragtning af deres sjeldenhed og eiendommelighed. Dette har 
ogsaa været fremholdt af saavel tilhængere som modstandere af den 
