187 
Et andet spørgsmaal, som behøvede at opklares, var det, om. 
fuglen direkte lægger sit eg i redet eller først lægger det paa jorden 
og derpaa bærer det op i redet. Indenfor en omkreds af ikke over 
2 kilometer fra Leipzig iagttog Rey 1893 ikke mindre end 70 reder, 
der indeholdt gjøgeeg. Af disse tilhørte 58 (83 pct.) den rødryggede 
tornskade ( lanius collurio). I samme aar iagttoges i denne egn kun 
5 allerede tidligere i egnen seede gjøgehunner, mens samtidig 8 for 
egnen nye gjøgehunner opdagedes. De nyankomne gjøgehunner kjendtes 
paa deres eg, thi Rey har overbevist sig om, at hver gjøgehun har 
sin eiendommelige uforanderlige egfarvning i modsætning til den tid¬ 
ligere anskuelse, hvoretter gjøgehunnen skulde være istand til at frem¬ 
bringe en vilkaarlig for tilfældet passende tegning. Hver gjøg vender 
altsaa paany tilbage til de samme lokaliteter og lægger sine eg ude- 
lukkende i rederne hos de fuglearter, hvori de selv eller deres for- 
fædre har nydt den første pleie. Paa denne maade kan ikke alene 
hvert egs oprindelse fastslaaes paa et begrænset omraade, men man 
kan ogsaa komme efter antallet af de eg, som lægges af en bestemt 
gjøgehun og det med temmelig stor sikkerhed. 
Den aarlige fortegnelse over gjøgebefolkningen i en bestemt egn 
synes at tilkjendegive, at de unge gjøge i almindelighed ikke vender 
tilbage til sine fødselssteder, eller at de, om de vender tilbage, hindres 
af forældrene i at anbringe sine eg, og jages bort. Beviserne for 
denne antagelse gaar delvis ud fra den kjendsgjærning, at gjøgebefolk- 
ningens antal tilnærmelsesvis holder sig uforandret for hver lokalitet,, 
og paa den anden side at døtregjøgenes eg vistnok ligner mødrenes,, 
men dog ikke aldeles stemmer overens med dem. Det viste sig nu,, 
at de eg, der formodedes at være nye, i regelen var totalt forskjellige, 
fra dem, der hidrørte fra fugle, der havde hjem i naboskabet. 
Det saa ogsaa ud, som om gjøgen var meget frugtbarere, end 
man almindelig antager. Man har leilighedsvis bemerket,, at dygtige 
hunner lægger et eg hver dag, men det varer i regelen kun en vis 
tid og forekommer sjelden. Eglægningen varer fra midten af mai til 
midten af juli. Saadanne tilfælde af stor frugtbarhed forekommer i 
regelen hos særegne fugle, der viser tendens til at grunde kolonier, 
som tilfældet er med en sydamerikansk gjøg, den saakaldte maddike- 
æder ( crotophaga ), der renser hornkvægets legeme for utøi. 
Det er bleven fortalt, at man ved en leilighed iagttog en gjøge- 
han, der under høie skrig fløi op fra et tornskaderede og blev for- 
