204 
I mange af vore bygder gaar der ældgamle sagn om ertsgange, 
«om skal findes i det eller det fjeld, og særlig er det sølvaarer, der 
er tale om. 
Dor mange af disse sagn tinder man ved nærmere undersøgelse 
en naturlig forklaring. Saaledes bører man i Telemarken ofte tale om 
sølvaarer, som skal findes i visse bestemte fjelde, og aarsagen hertil 
kan man i mange tilfælde utvivlsomt henføre til de talrige sølvtyverier, 
som i gamle dage foregik paa Kongsberg. Sølvsmedene fra Tele¬ 
marken mødtes med tyvene fra Kongsberg, og af praktiske hensyn 
foregik disse sammenkomster paa det ensomme fjeld. Der hentede 
de sølvet og søgte saa at stille sine granders nysgjerrighed ved at 
fortælle dem, at de selv havde taget det ud af naturens eget skjød. 
Man træffer hos folk meget ofte de mest merkelige forestillinger 
om ertsernes egenskaber og værdi — ikke bare hos de tarveligere 
klasser, men næsten ligesaa hyppigt hos dem, som er i besiddelse af 
en høiere almendannelse. Hvad der bevirker disse urigtige forestil¬ 
linger, er i første række den almindelig herskende ubekjendtskab selv 
til de hyppigst forekommende mineraler og bergarter. 
Har en sten et udseende, der minder en smule om visse metaller, 
eller er den „rigtig tung a , da finder mange folk deri en borgen for, 
at den maa være værdifuld, eller at deu maa indeholde „materie 
for at benytte et almindeligt udtryk fra den lavere skjærpeklasse. 
Nu findes der som bekjendt mange almindelige stene, der ser 
ganske straalende ud og skinner med en glans, der minder om gul- 
dets eller sølvets, f. eks. svovlkis, magnetkis og glimmer, og det er 
derfor netop saadanne mineraler, der stadig gaar igjen og stadig bliver 
præsenteret for en, naar man har med slige undersøgelser at gjøre. 
De nævnte mineraler kan jo under visse forhold have værdi, naar de 
forekommer i store og rene masser; men det almindelige er, at de 
findes indsprængt i smaa og fuldstændig værdiløse mængder. 
Og det, som folk i almindelighed kommer med, det hvortil de 
•ofte synes at have knyttet sin fremtids forhaabninger, er mange gange 
ikke noget andet end et knappenaalshoved svovlkis i et nævestort 
-stykke puksten — for at benytte et mere praktisk end egentlig mine¬ 
ralogisk udtryk. 
