210 
ningerne stiger, og med vedkommendes pekuniære lommeforhold gaar 
det som regel paa samme maade. 
Jeg kunde nævne en lang række af eksempler paa skjærpefebe- 
rens ytringer paa dens forskjellige stadier og i de forskjellige samfunds- 
klasser, men i min egenskab af foredragsholder finder jeg her at burde 
indskrænke mig til et par af dem, som kunne antages at være mest 
underholdende. 
Der kom for en tid siden en mand dragende ind til mig med en 
vældig sæk med sten. Den indeholdt prøver paa en meget væsentlig 
del af de almindelige mineraler, som danner grundlaget her i konge- 
riget Norge. 
Den skulde undersøges paa guld. 
„Det kan ikke nytte/ 4 sagde jeg, „jeg kan ligesaagodt tage en 
sten herude fra gaden og undersøge paa guld. 44 
„Jo, u sagde manden, „dette er bare paa overfladen, ser De. 
Naar en kommer paa dybet, er det ikke muligt at vide, hvad det kan 
bli til/ 4 
„Jamen her findes ikke antydning til nogen ting, her er jo bare 
feldspath og kvarts. 44 
„Jamæn jeg har det paa fornemmelsen/ 4 sagde han. „Jeg kan 
sige, jeg har sikkerhed for, at her er metal og det fint metal, au. 44 
„Hvorledes kan De have sikkerhed for sligt? 44 
„Jo, jeg har sikkerhed. 44 
},Jlvorfor?“ 
„Ja, det kan jeg ikke si’. 44 
„Aa, jo vist kan De sige det, er det noget at holde hemmeligt 
det da 44 ? 44 
„Nei, ser De — ja jeg kan kanske ligesaagodt si’ det au da, jeg 
har, ja De maa ikke si’ det til no’en — jeg har .... gudommelig 
vink. 44 
Engang kom der ind til mig en ældre mand fra Telemarken. 
„Skjønner Du dig paa guldstein? 44 sagde han. 
„Ja, jeg faar se paa den da/ 4 sagde jeg, og ud af hans skræppe 
kom der et stykke glimrende glimmerskifer. 
„Dette som glimrer her/ 4 sagde jeg, „er ikke guld, det er glim¬ 
mer, det er ikke guld alt som glimrer. 44 
