216 
at glemme vore egne, vil der blive en ikke saa liden strøm, som 
kommer til at være sterkt optaget af dette fænomen. Men foruden 
denne sværm, der kun kommer for at se, vil der ogsaa indfinde sig 
ikke saa faa astronomer, der med nutidens bedste hjælpemidler vil 
søge, den korte tid formørkelsen varer, at trænge lidt dybere ind i 
det mysterium, som endnu hviler over solen og dens nærmeste omgi¬ 
velse. Vi maa kun ønske, at disse ikke maa gjøre sin reise forgjæves, 
som tilfældet var under den totale solformørkelse i 1887, men at 
veiret saavel i Bodø som i Vadsø maa være saa gunstig som muligt 
den korte tid formørkelsen staar paa ved 5-tiden om morgenen den 
9de august. Thi som det vil fremgaa af de af almanakkens forfatter 
— prof. Greelmuyden — meddelte tidsangivelser for totalitetens 
begyndelse og slutning, vil den i Bodø ikke vare mere end 92 sekun¬ 
der, i Vadsø 105 sekunder. Og kommer nu hertil, at solen i Nord¬ 
land, som liggende længere vest, vil staa lavere den 9de august om 
morgenen end i Vadsø, vil begge dele, baade den høiere solstand og 
den længere varighed, gjøre Vadsø til samlingsstedet for de astronomer, 
som i vort land vil observere formørkelsen. 
Men hvad kan nu grunden være, at en saadan total-solformørkelse 
er en saa interessant begivenhed, seet fra et astronomisk standpunkt, 
at astronomerne reiser lange veie for at være vidne til den og ikke 
skyr de ulemper, der følger med at transportere og opstille kostbare 
instrumenter, der kun skal gjøre sin tjeneste de faa minutter formør¬ 
kelsen staar paa? 
Bør vi besvarer dette spørgsmaal, kunde det kanske ikke være 
afveien først at se paa, hvorledes en solformørkelse kommer istand, og 
høre noget nærmere om, for at tage sagen i sin almindelighed, hvad 
det er, som bevirker, at maanen undertiden kan blive formørket. 
I geografien har vi alle lært, at en solformørkelse fremkaldes ved, 
at maanen kommer mellem solen og jorden, mens det er jorden, som 
er mellem solen og maanen, naar vi har maaneformørkelse. Det første 
fænomen maa følgelig indtræffe ved nymaane, thi solen og maanen 
skal staa i samme retning, seet fra jorden, og det andet ved fuld- 
maane; solen og maanen skal jo da staa ligeoverfor hinanden. Men 
er der nu solformørkelse ved hver nymaane eller maaneformørkelse 
ved hver fuldmaane? Vi ved alle, at saa hyppig er ikke disse for¬ 
mørkelser, meget mere hører det til undtagelserne, at vi ikke ser 
fuldmaanen lyse hele natten igjennem med en skive ligesaastor som 
