218 
maanens ene knude til den anden — vi husker nok at solen og 
maanen maa staa omtrent i samme eller stik modsat retning, det var 
jo den første betingelse, som skulde opfyldes — følgelig maa formør¬ 
kelsen komme igjen efter et halvt aars forløb. At to solformørkelser 
kan komme paa hinanden med en maaneds mellemrum, eller at der 
14 dage før eller 14 dage efter en solformørkelse kan være en maane- 
formørkelse, har vi ofte seet anmeldt i almanakken, men naar der nu 
har været 2 eller 1 solformørkelse og 1 maaneformørkelse i løbet af 
en maaned eller 14 dage — grunden hertil skal nedenfor nærmere 
forklares — vil det vare et halvt aar, inden vi atter faar 2 eller 1 
solformørkelse og 1 maaneformørkelse. Yi ser heraf, at der altid 
ligger et halvt aar mellem hver — man kunde gjerne kalde det — 
form ørk elsesperiode. Udenfor disse to tider af aaret har vi 
ikke solformørkelse ved nymaane eller maaneformørkelse ved fuldmaane. 
Vi nævnte ovenfor at ved maaneformørkelse kommer maanen ind 
i jordens skygge. Denne har i middel en længde af 216.5 gange 
jordens radius (er jorden solen nærmest — i perihel — er denne 
skygge 212.9, mens den, naar jorden er i aphel, blir 220.2 gange 
jordens radius), nu er maanens afstand fra jorden 60.3 gange jordene 
radius (de varierer fra 64.2 i apogæum til 56.8 i perigæum); følgelig 
vil skyggens længde være 3.6 gange maanens afstand fra jorden 
(denne værdi svinger mellem 3.9 og 3.4), og bredden af den del af 
skyggen, maanen gaar igjennem, blir følgelig 2 2 / 3 gange maanens dia¬ 
meter. Maanen kan altsaa komme med hele sin klode ind i skyggen 
og blive total formørket. Men hvis fuldmaanen staar mere end 
25'.6 for ekliptiken eller anderledes udtrykt mere end 4 ^/ 2 :° f ra si n 
knude, kan ikke hele maanen komme ind i skyggen, kun endel vil gaa 
igjennem, og vi vil da have en parti el eller delvis maaneformørkelse r 
er derimod maanens afstand fra ekliptiken over 56'.8 (dens afstand 
fra knuden er da ca. 10°) vil maanen ikke berøre skyggen, vi vil ikke 
have nogen maaneformørkelse. Og da maanen flytter sig fra vest- 
mod øst, fra høire til Venstre, vil det være den venstre eller østre 
side, som først berører jordskyggen, der vil sees at bevæge sig fra 
venstre mod høire over maanen og forlade denne paa maanens høire 
eller vestre rand. Kommer nu hele maanen ind i jordskyggen, og for¬ 
mørkelsen altsaa er total, skulde maanen egentlig ganske forsvinde; 
ialmindelighed er dette ikke tilfældet, men den vil under totaliteten 
lyse med et kobberrødt lys, som fremkaldes af de straaler, der ved 
