222 
"tid paa et sted, som ligger i det stille ocean, omtrent midtveis mellem 
'øgruppen Karolinerne og Salomonsøerne. I almanaken er der anført 
for flere byer i Norge, naar formørkelsen overhovedet begynder og 
ender, og hvor paa solskiven man vil se maanen træde ind; lige- 
lødes er der meddelt, naar totaliteten begynder og ender for de byer, 
;Som ligger under denne zone, samt for et par steder til. Af denne 
sammenstilling ser vi, at totaliteten varer, som ovenfor nævnt, i Bodø 
92 sekunder, i Vadsø 105 sekunder. Kommer vi nu ind i Sibirien, 
vil varigheden *tiltage i længde og naa sit maksimumsbeløb 147 sekunder 
i Amurlandet, hvorpaa den igjen aftager. I Japan er den saaledes 
140 sekunder. 
Som vi ser, er det ikke mange sekunder totaliteten staar paa. 
Men hvis solen og maanen havde havt en endnu gunstigere stilling 
end den har 9de august, vilde totaliteten have kunnet vare endnu 
længere. Hvor længe kan denne da staa paa? Med andre ord hvil¬ 
ken stilling af solen og maanen vil give den bredeste skygge? Thi 
det vil vel forstaaes af sig selv, at jo bredere skyggen er, desto læn¬ 
gere tid vil det tage, inden et bestemt sted kan komme gjennem 
skyggen, og det behøves vel ikke nærmere at paavises, at jo længere 
solen er fra jorden, desto længere varighed har totaliteten. Er derfor 
solen i apogæum (omkring Iste juli), maanen i perigæum, kan den 
totale solformørkelse for et sted under ækvator vare ligetil 7 m .8, under 
60° bredde (Kristiania) 5 m .4, ved 70° 4 m .8 og ved polen 3 m .8, længere 
kan aldrig de totale solformørkelser vare. Som oftest vil de vare 
meget; kortere, og det kommer da af, at den nævnte betingelse ikke 
opfyldes, at vistnok maanen er i nærheden af sit perigæum, men at 
solen enten er omkring sin middelafstand (i begyndelsen af april eller 
oktober) eller i nærheden af sit perigæum (ved aarsskiftet), hvor de 
totale formørkelser vil have kortest varighed. Den største afstand 
mellem maanens og jordens centra (maanen i apogæum) er nemlig, 
som allerede nævnt, 64.2 jordradier, den mindste (maanen i perigæum) 
56.3, mens middelafstanden er 60.3, og maaneskyggens længde vil 
derfor variere mellem 57.5 og 59.5 jordradier; heraf sees det, at det 
kun er, naar maanen er i nærheden af sit perigæum, at man kan have 
den totale formørkelse, ellers vil man have en ringformig formørkelse, 
som altsaa vil være de hyppigste og vare længst, naar solen har den 
mindste og maanen den største afstand fra jorden, altsaa omkring 
aarsskiftet, forudsat at maanen i konjunktionsøieblikket ikke er længer 
