223 
end 16° fra knuden eller dens afstand fra ekliptiken ikke overstiger 
1 ° 28'.5 ved solens og maanens middelafstand (bredden kan variere 
inellem 1° 34'.9 og 1° 23'.3, er den mindre end den sidst nævnte 
værdi, er formørkelsen sikker, er den større end den førstnævnte, er 
•den umulig, og tvilsom mellem disse to grænser). 
Yi har allerede nævnt, at der er to tider af aaret, hvor vi har 
formørkelser, og at disse ligger omtrent et halvt aar fra hinanden. 
Men hvor mange formørkelser kan vi faa i løbet af et aar? For at 
faa rede paa det, saa lad os antage, at maanen ved en nymaane var 
nøiagtig i sin knude. Ved næste nymaane vil det ikke længere være 
tilfældet, thi i mellemtiden har solen bevæget sig med en fart af 59'. 1 
pr. dag fra vest mod øst og samtidig knudelinjen i modsat retning, 
•omtrent 3'. 2 pr. dag; begge disse bevægelser gjør, at solen fjerner 
:sig omtrent 1°.04 pr. dag fra knuden. Efter en synodisk maaned 
•(saa kaldes jo tiden mellem to paa hinanden følgende nymaaner = 
29.53 dag) vil solen staa 30°.7 fra knuden, eller maanen vil ikke 
være i ekliptiken, den har allerede for mere end 2 dage siden passer et 
knuden og staar nu 2° 40' over eller under ekliptiken, alt eftersom 
iniuden er op- eller nedstigende. Fra nymaane til nymaane forandrer 
altsaa maanen, naar den er i nærheden af sin knude, sin bredde 
(afstand fra ekliptiken) om 2° 40'. Sammenholder vi dette med, at 
en solformørkelse ikke kan indtræde, hvis maanens bredde er over 
19 28'.5, ser vi, at hvis der er formørkelse paa to paa hinanden føl¬ 
gende nymaaner, maa den ene indtræffe, naar maanens bredde er 
nordlig den anden sydlig, den ene være synlig i de nordlige, den 
anden i de sydlige polaregne og begge være smaa. Det havde vi i 
1895, da der var en partiel solformørkelse 20de august i det nordlige 
ishav, hvor kun 0.27 af solens diameter blev formørket, og 18de 
september i sydishavet (0.74 af solens diameter blev da formørket). 
Paa den førstnævnte dag var maanens bredde 1°.4 nordlig, paa sidst- 
nævnte 1°.2 sydlig. Men naar der nu er en forandring af 2°.7 i 
maanens bredde fra nymaane til nymaane, maa bredden fra nymaane 
til fuldmaane variere om 1°.3, alt under forudsætning af, at maanen 
er nær sin knude. Hvad kan dette lære os for den fuldmaane, som 
fandt sted 4de september 1895? At fuldmaanen maatte da være 
meget nær sin knude, og at vi følgelig maatte have en stor maane- 
formørkelse; ser vi efter i almanakken, finder vi, at den var saagar 
4otal. Vi ser altsaa, at hvis to paa hinanden følgende nymaaner bringer 
