225 
18 aar vil den have gjennemløbet hele aafet. Thi da solen fjerner 
860° 
sig daglig 1°.04 fra knuden, vil der hengaa y-^j- = 846.62 dage inden 
de naar samme knude igjen. Tåger man 19 saadanne omløb af solen, 
faar man 6 585.78 dage, men denne tid omfatter omtrent 242 omløb 
af maanen fra knude tilbage til samme (6 585.36 dage), og gaar nu 
sol og maane en bestemt dag gjennem samme knude vil de efter 6 585 
dage eller 18 aar og 11 dage igjen befinde sig meget nær samme 
knude. I denne tid har vi 223 ny- og fuldmaaner (223 X 29.53 = 
6 585.32 dage), men ingen har været saa nær knuden som den første 
og sidste, og forskjellen mellem det punkt, hvor den første nymaane 
indtraf, og hvor maanen og solen mødes ved den 223de nymaane efter, 
udgjør kun 28'; er den første nymaane nøiagtig i knuden, vil altsaa 
den sidste finde sted 28' før knuden naaes. 
Det er denne periode, s a r o s perioden, som allerede var udledet 
af kaldæerne i det 6te aarhundrede før Kr., der er bleven benyttet i 
oldtiden til at forudsige en formørkelse. Merker man sig nemlig 
midten af en formørkelse og regner 6 585 dage 7 timer 42 minutter frem 
(reduceret til aar, blir dette 18 aar og 10 eller 11 dage, alt ettersom 
man i denne tid har 5 eller 4 skuddage) vil man finde en formørkelse 
af meget nær samme slags. Noterer vi nu ned alle de formørkelser, 
der er indtrufne i denne tid, vil man finde den samme række igjen, 
men 10 eller 11 dage senere; rigtignok vil den nye række i alminde- 
lighed ikke indtræffe paa samme sted som den gamle, eller i det 
mindste ikke til samme dagstid, da midten af formørkelsen kommer 
7 timer 42 minutter senere. Eørst efter udløb af 3 saadanne perioder, 
vil den meget nær indtræffe til samme tid, men da perioden ikke er 
fuldt 6 585 Ys dag, blir formørkelsen ikke nøiagtig af samme størrelse 
og kan ganske udeblive. Thi da hver følgende formørkelse efter ud- 
løbet af denne periode er rykket 28' mod vest fra knuden, saa maa 
konjunktion i tidens løb indtræffe saa langt fra knuden, at den kommer 
til at ligge udenfor den grænse, indenfor hvilken formørkelsen finder 
sted. Og man vil derfor finde, at nogle formørkelser udeblir, mens 
der er kommen nye til. En ny indtrædende maaneformørkelse t". eks. 
vil først være meget liden; efter hver periode paa 18 aar blir den 
større og større, efter 13 gjentagelser blir den total, holder sig saa 
gjennem en tid. af 22 til 23 gange 18 aar, blir derpaa partiel som i 
15 
„Naturen‘ 
