228 
for med sit liv, thi efter det kinesiske ritual, maatte der bekjendtgjøres 1 
nogen tid i forveien, naar en formørkelse skulde indtræde, forat kei¬ 
seren og hans omgivelser gjennem faste og andre ceremonier kunde- 
blive værdige til at betragte formørkelsen, som der blev optaget en 
formelig protokol over. 
Hvad er det, som man har anledning til at se under en formør¬ 
kelse? Ved partielle maaneformørkelser er det lidet at se og notere,, 
ved de totale vil man derimod lægge merke til, at saasnart totaliteten 
er begyndt, viser maanen sig i et smudsig rødt lys, der blir svagere 
og svagere til formørkelsens midte, og som da kan være saa svagt, at 
maanen blir fuldstændig borte. Vi har allerede nævnt grunden til 
dette røde lys, som minder om det, man ser paa aftenhimlen i øst,, 
efter at solen er gaaet ned. Ved de partielle og ringformige solfor¬ 
mørkelser vil man bemerke en tydelig aftagelse i dagslysets styrke, 
og en synken i temperaturen. Men dette er for intet at regne mod 
det storartede skue, som den er vidne til, der har anledning til at se 
maaneskiven dække hele solskiven; først vil man da bemerke en gradvis-, 
aftagelse af dagslyset, men naar totaliteten nærmer sig sin begyndelse, 
er aftagelsen saa hurtig, at den gjør et skrækindjagende indtryk paa 
iagttageren. Alle gjenstande antager en anden mørkere farve; det 
grønne i vegetationen blir mere graat, de høiereliggende partier af 
himlen viser sig blygraa, mens horizonten omkranses af en grønlig 
gul farve; menneskenes ansigter faar et ligagtig udseende, og man vil 
kunne se, hvorledes maaneskyggen kommer trækkende fra vest som 
en mørk truende sky. I det sidste øieblik før totaliteten ser man 
endnu solen som en ganske tynd lysende stribe, der paa grund af 
ujevnheder paa maanens overflade paa enkelte steder er opløst i : 
distinkte lysende punkter. Tilsidst forsvinder ogsaa dette lys, og i 
samme moment forandrer sceneriet sig fuldstændig. Paa den blygraa 
himmel ser man en fuldstændig sort skive, der ofte ligetil mere end 
en fuldmaanebredde udenfor er omgiven af en sølvhvid lyskrone, og hvor¬ 
fra der i de forskjelligste retninger skyder ud enkelte straalebundter 
af betydelig længde. Dette er solens krone eller korona. Ved 
randen af maanen ser man ofte med det blotte øie røde flammer 
eller rødfarvede skylignende dannelser; de er de saakaldte protu- 
beranser. Men kun nogle faa minutter kan man nyde dette syn, 
thi den første frembrydende solstraale lader baade korona og protu- 
