231 
kobolt og jern, og det er den tredie, hvis oprindelse er ubekjendt. 
Men fornden denne tredobbelte linje har man seet lyse vandstoflinjer 
og de mørke Fraunhoferske linjer, der viser, at endel af koronas lys. 
er sollys, der sandsynligvis er kastet tilbage fra smaa meteoriter, som 
uden tvil er levninger af kometer og som bevæger sig rnndt solen i 
sluttede baner. At korona ogsaa indeholder reflekteret sollys, lykkedes 
det først at paavise ved formørkelsen 16de april 1893, og ved den 
samme formørkelse fandt franskmanden Deslandres, at korona var 
i bevægelse og havde en lineær hastighed af 5 til 7.5 km. i sekundet 
i egnen omkring solens ækvator; dog trænger dette til nærmere be- 
kræftelse. Som man ser er der flere spørgsmaal angaaende koronaen, 
som venter paa sin løsning. Og om det forholder sig saa, at koronaens 
lys hidrører for en stor del fra elektriske udladninger, som Huggins 
og Schuster antager, eller det skyldes solens magnetisme, som 
B i g e 1 o w har grund til at tro, maa ogsaa bringes paa det rene. 
Muligens har den af Schaeberle fremsatte mekaniske theorf 
større sandsynlighed for sig. Han antager, at koronaen er frem- 
kaldt af lys, som udsendes og reflekteres fra materie, der ud- 
slynges fra solens overflade af kræfter, som i almindelighed vir¬ 
ker efter linjer, der staar lodret paa solens overflade, og som er 
størst nær centret af hver solflekzone. Paa grund af solens rotation 
vil disse udslyngede masser have en dobbelt krumning, men hver par- 
tikel i strømmen vil bevæge sig efter et keglesnit, der er en meget 
langstrakt ellipse, hvis partikelens begyndelseshastighed er mindre end 
710 km. i sekundet. Det forskjellige udseende koronaen har ved de 
forskjellige formørkelser mener Schaeberle kommer af den stilling, 
hver iagttager indtager til solens ækvatorplan. Han har sammenlignet 
de tegninger, man har fra formørkelser siden 1853, med sin theori og 
fundet en gjennemgaaende overensstemmelse; paa grundlag af theorien 
har han søgt at forudsige, hvorledes koronaen vil tage sig ud ved 
fremtidige formørkelser og mener at have fundet sin spaadom bekræftet 
ved formørkelsen 16 de april 1893. 
Men foruden denne korona ser man, som vi nævnte ovenfor, et 
andet eiendommeligt lys langs maaneranden; det viser sig som flamme- 
tunger af mere rødlig farve, som sky der op fra maanens rand. Først 
i 1842 lagde man merke til disse udvekster, de var 3 i tallet og var 
synlig under hele totaliteten; det var jo rimelig, at en nærmere under- 
