232 
søgelse af, hvad disse var for noget, om de tilhørte solen eller maanen 
eller kun var et optisk fænomen, dannede hovedprogrammet for den 
næste totale formørkelse i Europa, den der ogsaa her i landet var 
total den 28de juli 1851. Man havde tidligere lagt merke til disse 
protuberanser, og det synes, som det er svensken Yassenius, der 
har givet den ældste nøiagtige beskrivelse, man har (ved solformør¬ 
kelsen 13de mai 1733); Halley har ogsaa omtalt, at han saa en 
saadan rød udvekst ved formørkelsen i 1715. Men alle disse tidligere 
iagttagelser forekommer kun enkeltvis og derfor vakte meddelelsen om 
disse protuberanser en saadan opsigt, at alle nationer rustede sig til 
formørkelsen i 1851, og da blev der ogsaa afgjort, om de tilhørte 
solen eller maanen. Paa den østre maanerand saa man dem aftage, 
mens de, der var synlige paa den vestre rand, tiltog i længde, og dette 
viste jo tydeligt, at de tilhørte solen og ikke maanen. Dette blev 
end mere bekræftet ved formørkelsen i 1860, men først i 1868 lyk- 
kedes det at komme efter, at disse flammetunger var glødende vand- 
stof, som blev slynget ud fra solen, og samtidig ved hjælp af spektro¬ 
skopet at gjøre dem synlige til enhver tid, naar kun solen er synlig. 
Af denne grund fæster astronomerne ikke længer under totaliteten sin 
opmerksomhed ved protuberanser, men retter alle sine instrumenter 
mod koronaen, som man ikke kan faa tag i udenfor formørkelserne. 
Pigtignok mente Huggins, at det var lykkes ham i 1882 at foto¬ 
grafere koronaen ved fuldt solskin, men senere har man ikke hørt 
noget mere til det, og det er først i de sidste dage, der er kommen 
en meddelelse om, at det nu skal være gjørligt ved fotograflens hjælp 
at kunne studere koronaen udenfor formørkelser. Men denne nyhed 
trænger ialfald til bekræftelse, thi det er desværre ikke alt, aviserne 
bringer tiltorvs, man kan stole paa. 
Vender vi os nu til, hvad man kan lægge merke til paa jorden 
under totaliteten, vil man udentvil først blive var, foruden hvad vi 
allerede har nævnt, at temperaturen synker, men man behøver ikke 
at frygte for, at det skal blive saa koldt, at man blir nødt til, som 
det staar i en beretning, at trække vaatter paa, kun nogle faa grader 
vil kviksølvet synke i thermometret. Da de forskjellige meddelelser 
om, hvor meget temperaturen synker, ikke er synderlig overensstem¬ 
mende, vilde det ikke være afveien, at der blev anstillet iagttagelser 
herover. Man har kun at ophænge thermometret i fri luft i skyggen 
