233 
nogen tid før formørkelsen begynder og aflæse det hver 10de eller 
15de minut, under totaliteten ved dens begyndelse, midte og slutning 
og efter den igjen hver 10de eller 15de minut til nogen tid efter 
formørkelsens slutning. Temperaturen bør aflæses ikke alene i hele 
grader, men ogsaa i brøkdele, som halve, tredjedels eller fjerdedels 
grader. At vinden har skiftet retning og styrke, er flere gange ble ven 
bemerket, og den forandring, lufttrykket undergaar under totaliteten, 
■stemmer efter S t e e n s undersøgelser fuldstændig med den, som finder 
sted i løbet af døgnet, saaledes at begyndelsen af totaliteten svarer 
til aften og slutningen til morgen. 
Den indflydelse, formørkelsen har paa den levende organisme, er 
saa ofte bleven skildret, at det vel kan synes noget overflødigt her at 
gaa nærigere ind derpaa. x41tid er det bleven nævnt, at blomster, der 
lukker sig om natten, begynder længe før totaliteten at vise tegn her- 
paa, at insekterne holder op med sit arbeide, og fuglene søger sine 
reder, mens husdyrene blir urolige. 
Til slutning bør vi ikke lade uomtalt en side ved den totale sol¬ 
formørkelse, der er af ikke saa liden videnskabelig værdi, og det er 
iagttagelsen af, hvorlænge totaliteten varer, med andre ord en skarp 
observation af, naar den begynder, og naar den ender. Er der nemlig 
-en liden feil i den af astronomerne antagne beliggenhed af maanebanen, 
vil det strøg, hvorover maaneskyggen gaar, blive noget forskudt enten 
længere mod nord eller længere mod syd, alt efter den retning hvori 
feilen gaar, og følgen vil blive, at formørkelsens varighed ikke vil 
stemme med den beregnede, men enten komme til at blive noget større 
eller noget mindre. Og hvis nu maanen ikke til alle tider bevæger 
sig med samme fart omkring jorden, men denne blir hurtigere med 
■tiden, vil jo formørkelsen af den grund indtræffe tidligere. Halley 
har paavist, ved at sammenligne nogle af de af Ptolemætis i sin 
Almagest optegnede formørkelser, og enkelte af Araberne observerede 
i slutten af det 9de aarhundrede med de, der var iagttaget paa hans 
tid, at der virkelig er en forøgelse i den hastighed, hvormed maanen 
bevæger sig om jorden, uden at han var istand til at afgjøre, hvor 
stor denne forøgelse var. Omtrent 50 aar efter blev denne ujevnhed 
i maanens bevægelse bekræftet af Dunthorne, og der blev i slutten 
af forrige aarhundrede fuldt udredet af L a p 1 a c e, at granden var at 
søge i, at joxdbanens ekscentricitet aftager; men denne forøgelse i 
