251 
problemer for en større læsekreds, saa maa det naturligvis ske vect 
ganske nøkternt at omtale de kjendsgjeruinger, som ligger til grund 
for alle de opstillede theorier. 
Det er en kjendsgjerning, at ørets funktioner ikke er udtømt ved,, 
at det er organet for hørelsen. Der er visse dele af det indre øre, 
isærdeleshed de saakaldte „halvcirkelformede kanaler “, der har opgaver 
at løse, som intet har at gjøre med akustisk virksomhed; de staar 
tvertimod paa en eller anden maade i forhold til vort legemes bevæ- 
gelser. Som bekjendt bestaar det indre øre af en eiendommelig snegle- 
husformet hul kapsel, der har sin plads indenfor trommehinden. 
Sneglehusets aabning munder ud i „forgaarden u et større ram. Fra 
dette rum udgaar ligesom hanke de 3 halvcirkelformede kanaler. I 
den ene ende, hvor kanalerne støder op til forgaarden, findes der ved 
hver kanal en sækformig udposning, „ ampulle u , i hvis vægge grene 
fra hørenerven forgrener sig. Sneglehuset med forgaarden og de 
halvcirkelformede kanaler danner et eneste lukket rum, labyrinten kaldet,.. 
hvis vægge dannes af en tynd, blød hinde; til yderligere beskyttelse 
er det hele omgivet med et benskal af lignende form. Hele labyrinten 
er fyldt af en vædske. Det eiendommeligste er imidlertid, at de tre 
halvcirkelformede kanaler ligger i tre paa hinanden lodrette plan. Det 
er forøvrigt kun hvirveldyrene, som har dem, og vore betragtninger- 
gjælder foreløbig kun disse. 
For 70 aar siden gjorde den franske fysiolog Flourens, under 
vivisektoriske forsøg med duer, halv tilfældig den paafaldende iagtta- 
gelse, at en beskadigelse af de omtalte kanaler eller buegange stod i 
en lovmæssig forbindelse med bestemte bevægelser af hoved og krop. 
Blev en horizontal kanal gjennemskaaret, begyndte dyret øieblikkelig 
meget heftig at bevæge sit hoved rundt i et horizontalt plan. Gjen- 
nemskjæring af en vertikal buegang bevirkede, at dyret bevægede sit 
hoved heftig frem og tilbage i det tilsvarende vertikale plan; kort 
sagt det plan, hvori bevægelsen foregik, var altid det 
samme som den beskadigede kanals plan. Nogle dage efter 
operationen begyndte dyret lidt efter lidt at holde sit hoved paa en 
fuldstændig abnorm maade. Naar det var i ro, støttede det bestandig 
baghovedet mod jorden og vendte nebbet opad. 
Floureus forsøg var næsten glemte, da Goltz i aaret 1870- 
gjenoptog, modificerede og opstillede en overraskende theori om dem. 
Han opererede ikke alene de enkelte kanaler, men alle paa engang,. 
