253 
heftig frem og tilbage, og efter endt rotation dreiede' de sig heftig 
rundt den samme akse, om hvilken de netop var dreiet. Dyr deri- 
mod, hvem buegangene var berøvet, viste ikke disse fæno- 
mener længer paa dreieskiven. Man forklarede dette paa føl¬ 
gende maade: Bliver et dyr opereret, saa bliver nerveenderne ved 
buegangene heftig pirret, og derved fremkaldes hine heftige bevægelser. 
Naar et uskadt individ sættes i rotation, saa finder en lignende pirring 
sted, fremkaldt af det tryk, som vædsken i kanalerne ved centrifugal- 
kraften udøver paa nerveenderne. Anderledes er det nogen tid efter 
operationen. Da finder overhovedet ingen pirring længer sted, og paa 
dreieskiven viser derfor dyr, uden buegange, ikke mere disse symp¬ 
tomer, som fremkommer umiddelbart efter operationen. 
Disse iagttagelser gav anledning til i ørets buegange at se, ikke 
blot et organ for ligevegtsansen, men ogsaa for en rotationssans, 
der skulde give os underretning om dreininger af vort legeme, og i 
særdeleshed af hovedet. Denne anskuelse bekræftedes ogsaa ved for- 
søg paa levende mennesker. Nogle forskere foresatte sig den taknem- 
melige, men ikke synderlig behagelige, opgave at foretage dreinings- 
eksperimenter paa sig selv, saaledes Pragerfysikeren Mach og fransk- 
manden Del age; flere af deres iagttagelser er meget interessante.. 
De fandt blandt andet, at naar dreiningen foregik med jevn hastighed, 
saa merkede man det ikke, naar samtidig øinene holdtes lukkede. 
Enhver forøgelse eller aftagen i hastighed merkedes derimod straks.. 
Dette stemmer med, at det kun er under en forandring af hastigheden, 
at tryk og bevægelsesforholdene i øregangenes vædske forandres og 
giver anledning til pirring af nerveenderne. Som bekjendt har man 
efter en hurtig omdreining en fornemmelse af dreining bagefter; disse 
tilsyneladende dreininger viste sig at være afhængige af hovedets 
akse. Naar hovedet under dreiningen holdtes opreist og derpaa, naar 
bevægelsen ophørte, bøiedes fremover, saa fik man en levende følelse 
af at blive dreiet rundt i periferien af et lodretstaaende hjul. Dette 
berettiger til den slutning, at det organ, hvormed vi opfatter rotationer, 
maa ligge i hovedet. Endnu en merkelig kj en ds gjerning skal omtales. 
Den dreiede person sad i en fuldstændig tillukket kasse. I denne 
fandtes en opretstaaende skive med viser, dog uden nogen synlig ind- 
deling. Naar nu den dreiede person under rotationen forsøgte at 
stille viseren i den stilling, som forekom ham nøiagtig lodret, saa 
viste det sig, at den med ufeilbarlig sikkerhed stedse stilledes skjevt. 
