255 
•opdage, og man maa med glæde hilse enhver ny hypothese, der for- 
maar at forklare hine fænomæner, hvis eksistents ikke kan betvivles, 
paa en mere utvungen maade. En saadan ny hypothese har nu for 
'kort tid siden professor Ewald i Strassburg opstillet, en hypothese, 
som tillige har den fordel, at den meget utvungent forklarer en hel 
række nye kjendsgjerninger, som han har opdaget, og som absolut 
ikke passer i den ovenfor opstillede ligevegtstheori. 
Med en hidtil ukjendt finhed i methoden foretog Ewald buegangs- 
operationer paa duer og andre dyr. Eoruden de tidligere iagttagne 
symptomer fandt han en række andre, saaledes abnorme fænomener i 
visse muskelpartier, som aldeles intet med ligevegten havde at gjøre. 
Euftrørsmuskulaturen var svækket, hvilket han sluttede deraf, at sang- 
fugle ikke synger mere efter operationen, at hnnde gjør med en hæs 
og ganske forandret stemme, at duer kun formaar at kurre ganske 
•.svagt; forstyrrelser i kjævemuskulaturen viste sig under næringsopta- 
gelsen. Der forelaa i virkeligheden en svækkelse i den samlede 
muskulatur, hvilket viste sig paa dyr, der kun var opereret paa den 
•ene side. Disse viste nemlig gjennemgaaende en ringere styrke i 
lemmerne paa den opererede side end paa den anden. Alt dette for- 
anledigede Ewald til den antagelse, at 'buegangenes funktion bestod i 
ad reflektorisk vei at udøve indflydelse paa spændings- 
filstanden i samtlige tverstribede muskler, saa at naar en 
buegang ødelagdes, kunde de i forbindelse med de staaende muskler 
vistnok funktionere men med mindre kraft, nøiagtighed og sikkerhed. 
Bliver derimod buegangen pirret f. eks. ved rotation, forhøies spæn- 
dingstilstanden i visse muskler, hvilket tilfulde forklarer alle de besyn¬ 
derlige bevægelsesfænomener, der ledsager svimmelheden. Denne 
hypothese har ogsaa det store fortrin, at den ikke tager sin tilflugt 
til nogen speciel ny „sans u . 
Dette er i det store og hele stillingen af problemet den dag idag. 
En senere fremtid er det forbeholdt at skaffe den fulde klarhed, men 
allerede efter det, som nu er bekjendt, kan vi vel sige, at vi her 
staar foran et af de mest interessante problemer fra grænseomraadet 
mellem sjæl og legeme. 
Til slutning skal vi i korthed behandle det spørgsmaal, om der 
hos dyr, som ingen buegange har, altsaa de hvirvelløse, gives organer, 
som spiiler samme rolle. Dette spørgsmaal maa besvares med ja. 
Der er et organ, som man hidtil har holdt for høreorgan, men som 
