268 
Under det kolde isvand, dækkende Polarhavets overflade, fandt 
jeg snart varmere og saltere Golfstrømsvand af optil Y 2 0 varme. 
Som ventet, var vor nordvestlige drift sterkest om vinteren og 
vaaren, mens nordlige vinde stansede os om sommeren. 
Den 18de Juni 1894 var vi paa 81° 52' nordlig bredde, men 
drev atter sydover. 
Først den 21de oktober passeredes 82° nordlig bredde. 
Julekvælden var 83° nordlig bredde naaet, nogle dage senere 
S3° 24', den nordligste indtil da opnaaede bredde. 
Den 4de og 5te januar 1895 udsattes „Fram“ for den vold- 
somste skruning, vi erfarede. Den var da fast indefrosset i is mere 
end 30 fod tyk, over hvilken svære ismasser kom glidende med uimod- 
staaelig kraft mod bagbords side og truede med at begrave, om ikke 
knuse den. 
Den nødvendige proviant, seildugskajaker og øvrige udrustning 
var bragt i sikkerhed paa isen, og alle mand var færdige til at gaa 
fra borde om nødvendigt. 
Vi var da forberedt paa at fortsætte reisen drivende paa et isflag; 
men „Fram u viste sig endog sterkere end vor tro paa den. 
Da skruningen steg til sit høieste, og isen taarnedes op høit over 
rækkerne, brødes fartøiet løs og løftedes langsomt op af sit leie, hvori 
den havde været fastfrosset; ikke en flis var knækket. 
Efter den erfaring anser jeg „Fram“ henimod uovervindelig 
af isen. 
Siden havde vi ingen skruning. 
Driften fortsatte hurtig nordover. 
Da jeg nu forudsaa, at „Fram u snart maatte naa sin høieste 
bredde nord for Franz Josefs land, bestemte jeg mig til at forlade 
skibet for at undersøge havet nordenfor dets rute. 
Johansen var villig til at følge, og en i alle henseender mer vel- 
skikket kammer at kunde vanskelig faaes. 
Ledelsen af ekspeditionen i „Fram“ gav jeg til Sverdrup. 
Med min tillid til hans dygtighed som leder og evne til at over¬ 
komme vanskeligheder, nærer jeg ingen frygt for, at han jo vil føre 
alle mand velbeholdne hjem, selv om det værste skulde hænde, og 
„Fram“ mistes,, hvilket jeg anser usandsynligt. 
Den 3die marts naaede vi 84° 4' nordlig bredde. 
Den 14de marts 1895 forlod Johansen og jeg „Fram u paa 83° 
59' minutter nordlig bredde, 102° 27' østlig længde. 
Vort maal var at undersøge havet nordover, naa den høiest 
mulige bredde og gaa over Franz Josefs land til Spitsbergen, hvor vi 
var sikre paa at finde skute. 
Vi havde 28 hunde, 3 kjælker og 2 seildugskajaker, for om vi 
muligt skulde naa aabent vand. 
Hundeprovianten var beregnet for 30 dage, vor egen proviant til 
100 dage. 
Vi gjorde i begyndelsen dagsmarscher, og/ isen syntes ikke at 
drive synderligt. Vi var allerede den 22de marts paa 85° 10' nordlig 
bredde; men isen blev ujevnere, og vi fik sydlig drift. 
