274 
Jæderen gjør), men er fast fjeld, om end dækket med grus, sand og 
myr; man ser dette deraf, at lave klipper rager op mange steder langs 
havbrynet, hvor bølgeme har skyllet det løse stof væk. Andøens 
lavland er ogsaa ende! af den norske „strandflade u , et træk i vort 
lands geografi uddannet under lange forbigangne geologiske tidsrum. 
Øens fjeldgrund bestaar af krystallinske bergarter, mest saadanne, 
som man holder for gammelt grundfjeld. Der er dog en enkelt und- 
tagelse, nemlig et lidet parti af juraformationen. Dette er i geologens 
øine ganske særdeles interessant; hele Norges fjeldgrund forresten er 
nemlig, saavidt man ved, opbygget kun af grundfjeld og fjeld fra den 
ældste af de geologiske perioder efter grundfjeldets dannelsestid, nem¬ 
lig silurformationen (maaske ogsaa lidt af den næste formation, devon- 
formationen); fra alle de andre følgende perioder indtil istiden har vi 
hos os ikke en smule, som vi ved om, undtagen netop denne eneste 
stump juraformation paa Andøen. Bergarterne her er en lagfølge af 
Fig. 54, Ramsaa, kulfmdéstedet paa Andøen. 
sandsten og skifer med kullag; den er ved forrykning sænket ned i 
grundfjeldet og er saaledes bleven beskyttet gjennem tiderne og har 
ligget der trygt og godt som et barn i en vugge. 
Juraformationen har sikkerlig engang havt en større udbredelse i 
det nordlige Norge. Man maa efter formationens beskaffenhed antage, 
at der heroppe nordenfor polarcirkelen under en del af juraperioden 
har ligget større landstrækoinger bevokset med mange nu uddøde 
planter. Disse har efter arterne at dømme tilhørt et varmt klimat. 
Resterne efter dem finder man dels som kullag, dels som aftryk efter 
blade og stammedele i skifer. I en anden del af juraperioden, rime¬ 
ligvis en følgende tid, har hav vrimlende af ammoniter, belemniter og 
andre fortidens havdyr oversvømmet landet; der forekommer nemlig 
skaller af saadanne i berglag, der synes at ligge over de kulførende lag. 
Stedet, hvor juraformationen findes, kaldes Ramsaa' (folk siger i 
daglig tale Ramsa, fig. 54). Den, som kommer hid, skal ikke i 
