286 
De ovennævnte personer har i den elektriske pirring fun det et 
meget simpelt middel til at udvinde skorpiongiften i ren tilstand. En 
induktionsstrøm, der afbrødes 5—-6 gange i sekundet og af en pas¬ 
sende styrke gav de bedste resultater. De lod strømmen passere 
gjennem det sidste haleled enten fra side til side eller ovenfra og 
nedad. Herved opnaaede de ligesom at melke dyret. Operationen 
er ubehagelig for dyret men aldeles ikke skadelig, og saa længe dyret 
lever, kan man gjentage melkningen med 14 dages eller 4 ugers mel- 
lemrum. Giften drypper ud af halespidsen i draaber, der i begyn- 
delsen er klare og farveløse, men senere bliver bvidlige og uklare. En 
enkelt skorpion leverer ved hver melkning fra 3 til 10 draaber, der 
indeholder fra 70 til 90 procent vand; i tørret tilstand beløb gift¬ 
stoffet ved hver melkning sig til 1 — 3 milligram. Af denne over 
svovlsyre indtørrede gift lavede de tynde opløsninger (1 : 5000) i 
glycerinholdigt vand. Virkningen af disse opløsninger prøvedes ved 
indsprøitninger under huden. 
Talrige forsøg viste, at den dødelige minimalmængde for et mar¬ 
svin, der veiede 500 til 600 gram, var y 10 milligram. Denne dosis 
dræbte altid efter forløbet af 1.2 til 2 timer. Heraf ser man, at 
skorpiongiften hører til de allersterkeste af alle bekjendte dyriske 
gifte. Eorøvrigt viste det sig, at de første klare draaber, der kom 
frem under den elektriske pirring, var noget giftigere end de senere, 
sandsynligvis fordi giften her ikke var tilstede saa ublandet. I almin- 
delighed staar skorpiongiften paa samme trin som cobragiften med 
hensyn til farlige egenskaber, og naar denne skorpion ikke dræber 
mennesket med sit bid, saa ligger det ene og alene deri, at den gift- 
mængde, skorpionen i øieblikket disponerer over, er utilstrækkelig. 
Eor en hund af vegt 15—20 kg. er den dødelige dosis ved indsprøft- 
ning i aarene fra 1 til 1.5 mg.; frosken er forholdsvis mere mod- 
standsdygtig, thi den taaler doser fra 0.1 til 0.14 mg., hvilke virker 
sikkert dræbende paa marsvin. Forgiftningssymptomerne hos disse 
sidste er følgende: Straks efter indsprøitningen føler dyret en sterk 
lokal smerte, der giver sig tilkjende ved en meget livlig løben og 
springen omkring. 15^—20 minutter efter begynder dyret at nyse, 
taarerne rinder fra øinene og en sterk snue indtræder saavelsom livlig 
spytafsondring. Aandedrættet gaar hurtigere og hurtigere, og kvæl- 
ningskrampe begynder, der ledsages af fremtrædende bevægelser af 
halsen; dyret dreier hovedet i alle retninger, som om det vilde befri 
sit aandedræt fra en usynlig hindring; det tager poterne tilhjælp, fal¬ 
der derpaa aandeløs om paa siden og dør, eller kommer sig igjen 
lidt efter lidt, naar dosisen var for svag. Obduktionen viser en sterk 
■ophobning af blod i lungerne og slimansamling i luftveiene. 
Man hører ofte paastaaet, at skorpionen, naar den ikke paa nogen 
mulig maade kan undgaa en fare, krumrner sin hale tilbage, stikker 
sin brod i baghovedet og paa denne maade begaar selvmord. Dette 
har Phisalix og Varigny undersøgt og desuden, om de overhovedet 
kan dræbe sig med sin egen gift. De fandt, at muligheden 
vistnok ikke var udelukket, men at der behøvedes temmelig store 
mængder, 25—50 gange saa meget som til at dræbe et marsvin 
