300 
saa stort, at det fyldte dalen tversover og dæmmede elven Gula op, 
saa at en mængde mennesker druknede ; men gaardene oversvømmedes, 
saa at de alle stod under vand, og alt fæ druknede. Siden brast 
dæmningen og alt løb da udover sammen med elven. Da gik der 
mange flere gaarde og fæ med. Der ødelagdes ialt 48 gaarde, bvoraf 
nogle var bovedbol og nogle kirker. Man regnede, at næ sten halv- 
tredie hundrede mennesker satte livet til der, bønder med sine kvinder 
og børD, nogle prester og mange klerker, en hel del velstaaende folk 
og mange arbeidsfolk. Men man antager, at de veifarende folk og 
fattigfolk, som satte til, var ikke færre end de, som blev optællet. 
Dette hændte korsmessedag, 14de september, om høsten. Man fandt 
nogle lig, men meget faa blev bjerget ilive; thi jorden og våndet 
slugte altsammen, mennesker og gaarde. Der er nu senere blevet 
sandstrækninger; men først var der vand og bløite, saa at folk ikke 
kunde komme frem. u 
Det, som har fundet sted, har antagelig været følgende: 
1. I høsten ved flomtid skede et mindre skred enten fra samme 
sted, hvor det store fandt sted noget senere, eller et andet sted; der¬ 
ved „blev elven borte u for folk længere ned i dalen nogen tid. Det 
manglende ord er maaske timer. Man har ikke berettet videre om 
dette mindre skred. 
2. Saa skede en vældig udrasning, der fyldte hele dalen 
tversover. 
3. De udrasede masser opdæmmede elven, saa den bebyggede 
dalbund ovenfor blev oversvømmet, og mange mennesker druknede. 
4. Da våndet var steget høit op, brast dæmningen, og jord¬ 
massen for nedover dalen begravende gaarde og mennesker der. 
I ingen gamle kilder omtales det nøiagtige sted for det store 
skred; heller ikke er der nogen afgjørende paalidelig tradition i dalen. 
Nogle mener, at skredet fandt sted ved pladsen Kvassillann; andre 
mener, at det fandt sted ved gaarden Hovin; endvidere er der i dalen 
et mundheld, der skal sigte til katastrofen og lyder saa „dengang 
Hagavandet gik ud t£ (fig. 60). 
Kvassillanns terrasse er en masse af løsmateriale paa dalens vest¬ 
side, i foden ler, ovenpaa sand og rullestensgrus; den flade overside 
ligger omtrent 100 meter over elven. De som med Helland og Steen 
holder for, at det store skred maa henlægges til dette sted, tænker 
sig, at terrassen har havt større udstrækning nordover, og at det er 
