311 
lien og Sydamerika, som altsaa dengang maa have været forbundne 
ved en verdensdel, som Mivart søger i Atlanterhavet og tror at linde 
i de gamles Atlantis. Senere jordomvæltninger bragte dette uhyre 
kontinent til atter at forsvinde i havet, saaat Australien og Sydamerika 
nu er adskilte ved uhyre havstrækninger. Før udvandringen havde 
de delt sig i disprotodonte og polyprotodonte (mangetandede) pungdyr. 
De syndaktyle piingdyr, f. eks. kænguruen og punggrævlingen, synes- 
først senere at være opstaaet i Australien. Da Mellemamerika hævede 
sig, og broen mellem Nord- og Sydamerika saaledes sloges, udvandrede 
pungrotterne til Nordamerika og naturaliseredes her. Herved bliver, 
■den nuværende fordeling af dyreverdenen forstaaelig. 
Man ser heraf, i hvor høi grad professor Mivart, der paa Dar- 
wins tid var dennes bitreste modstander, sidem har tilegnet sig dar- 
winske anskuelser. Andre forskere er imidlertid, gaaende ud fra de 
samme kjendsgjerninger, naaet til temmelig forskjellige slutninger. 
Kaptein F. W. Hutton lededes saaledes af forskjellige kjends¬ 
gjerninger, som vi her ikke kan gaa ind paa, til den mening, som 
forøvrigt er fremsat allerede af Huxley, at landforbindelsen mellem 
Australien og Amerika er gaaet over det stille hav og ikke over 
Atlanterhavet. Kunde man bevise tilstedeværelsen af en saadan for¬ 
dums landforbindelse, vilde herved i virkeligheden kunne forklares en 
hel del gaadefulde forhold ved udbredelsen af den nuværende dyre¬ 
verden, saavel pungdyrenes optræden i Australien, Nord- og Sydamerika 
som den næsten samtidige optræden af høiere pattedyr i Nord- og 
Sydamerika. Idet dette fastland steg op af havet, maatte man antage, 
at det først naaede Ny-Seeland, derpaa Australien, derpaa Chile indtil 
det sluttelig igjen forsvandt i bølgerne. I en senere periode maatte 
man antage, at Ny-Seeland udgjorde en del af et større øland, der 
stod i forbindelse med Ny-Caledonien men ikke med Australien. De 
indvendinger, som man kan reise mod denne theori, er mere af geologisk 
end af biologisk art. I den nyere tid er geologerne meget tilbøielige 
til dogmatisk at fastslaa en meget høi alder for de store havbækkener 
og fastlandsgebeter, men vi ved imidlertid sikkert, at der i den meso- 
zoiske tid (kridt, jura og trias) maa have fundet uhyre omvæltninger 
sted paa jordens overflade. 
Spørgsmaalet om et Atlantiskontinent eller et sydpacifisk kontinent 
er saaledes endnu bestandig svævende. Da afstanden mellem Austra¬ 
liens østkyst og Sydamerikas vestkyst ikke er meget mindre end 
