317 
var forbundet med Nordamerika. Ikke alene her, men ogsaa paa de 
mellem Alaska og Asien liggende øer har man fundet rester af dyret. 
Aldrig har man dog her ligesom i Sibirien paatruffet mammutlig, ved- 
ligeholdte i isen. For kort tid siden har en W. H. Dall fra en reise, 
som han foretog til Alaska forat undersøge stenkulleierne der, i#ed- 
bragt stykker af mammutfedt, som i utalte aartusener har ligget 
begravet i isen. Desuden har han der opdaget en ny hidtil ukjendt 
bjørneart. B. 
Planternes honningdug. Det er en bekjendt sag, at bladene 
af navnlig mange træer er bedækket med et eiendommeligt overdrag, 
der gjør dem glinsende og klæbrige. Om oprindelsen hertil har man 
havt mange forskjellige meninger. Nogle mente, at denne honningdug 
saakaldet, fordi den stadig er sukkerholdig, altid skrev sig fra bladlus, 
der levede paa vedkommende plante, mens andre antog, at planterne 
udskilte den selv. Sandheden ligger, som saa ofte i saadanne strids- 
spørgsmaal i midten. Bladlusene afsondrer ganske vist honningrige 
vædsker, men de er, som Gaston Bonnier i „Kevue générale de 
botanique u viser, ikke den eneste kilde til honningduggen; thi denne 
fremkommer, selv om alle dyr holdes borte fra planterne. Ved en 
særegen mikroskopisk anordning saa han, hvorledes de fine draaber 
strømmede ud af aandehullene i bladene og altid fremkom paa ny, 
naar de aftørredes. 
Man kan om vaaren iagttage honningduggen paa naalene af gran, 
sølvgran og østerrigsk gran, i juni og juli paa blade af eg, ahorn, 
asp, druer, birk, paa stilke og blade af korn, erysimumarter, gede- 
skjæg (( tragopogon ) o. s. v. 
I mange aar udsondrer mange planter honningdug, som ellers ikke 
pleier at gjøre det. Honningdraaberne er sterkt eftersøgt af bierne, 
navnlig naar der er mangel paa honningafsondrende blomster. 
Forat studere variationerne i afsondringen af honningdug inde- 
sluttede Bonnier vedkommende plantedele i fint gaze og udelukkede 
paa den maade ethvert insektbesøg. Ved hjælp af en graderet pipette 
bestemte han mængden af den afsondrede vædske. Han forandrede 
derpaa belysning, den omgivende lufts fugtighedstilstand o. s. v. og 
fastslog, at hovedafsondringen fandt sted om natten og ophørte om 
morgenen, efterat den kort før solopgang havde passeret et maksimum. 
Bladlusenes afsondring af honningdug foregaar tvertimod om dagen og 
forsvinder om natten. De betingelser, som begunstiger planternes egne 
afsondringer er forøgelse af fugtighed og mørke, endvidere kolde nætter 
mellem hede og tørre , dage. Bonnier kunde paa kunstig maade 
befordre afsondringen, naar han stillede afskaarne grene i vand og 
udsatte dem for fugtig luft og mørke. Under saadanne omstændig- 
heder udsondrer selv grene af saadanne træer honningdraaber, som 
ellers ikke frembringer draaber paa stammen. B. 
Lokal hvirvelstorm (?). Fru Adriane Øwre i Karasjok har med¬ 
delt følgende, der vel nærmest maa forklares som en ufuldkommen 
