326 
Vandhukken. 1 ) 
(Cobus elipsiprymnus.) 
Biologisk skisse. 
Langt nord i Zululand rinder floden „Umvolosi u sagte og grand 
gjennem den tornede, fladkronede akacieskov, der breder sig glissen 
og brndt over græsklædte smaasletter og stenede høider. 
Vidt og bredt omkring lever ingen mennesker; for jorden er for 
gold og feberen i flodens rør for slem. 
Bare skovens vilde dyr færdes i den vide floddal og kjæmper 
sin livskamp som fra verdens skabelse. 
Kun nn og da bry der en ensom jæger vildmarkens fred, eller en 
langfarende znlu vandrer dens urgamle sti, var og ræd, med spyd i 
haand; for løvens spor er i sanden, og bøffelen sover i flodsengens rør. 
Sagte, sagte rinder floden over gylden sand. Af og til er der 
et stenet stryg og en dyb brunsort kulp; men i sin belhed er den 
rolig, grund og lys, med vand saa klart som en kildes. 
Høit over breddens rør hæver sig vældige figen- eller banjan- 
trær, og indenfor ligger torneskoven, snart aaben, snart ugjennem- 
trængelig tæt. Gjennem de brede heie, gjennem skraanende lier og 
vilde stup, gjennem græs og krat, tørre vandløb og aabne skovsletter, 
overalt gaar der stier, stier som aarhundreders tramp af dyrehove har 
skaaret dybt i den haarde bund. — Og alle disse stier munder mellem 
flodens rør, hvor våndet rinder over sanden. 
Hver kveld, naar sol gaar ned, kommer alle skovens dyr og 
drikker af den svale flod, som i den tørre aarstid er det eneste sted, 
hvor der findes vand nok til at slukke al dagens tørst. Og hver art 
har sin sti og sine drikkesteder, som de fortrinsvis besøger. 
Lad os følge en saadan sti, der bærer merker efter store plog- 
skjærformede klove, lad os følge den frem, hvor den munder paa en 
grund sandbanke, og lad os skjule os godt i rørene eller mellem buske 
og græs. Saa venter vi paa, at dyret, der traadte disse spor i stiens 
bund, skal komme og drikke våndet, der døser blankt og forførende 
i den milde kveld. 
0 Se fig. paa pag. 329. — Eftertryk forbydes og copiret forbeholdes af 
forfatteren. 
