327 
Alt synker solen og farver himlen blodigrød. Det mørkner mel- 
lem flodens trær, og dagens former udviskes i den korte halvtropiske 
skumring. 
Omkring os tramper lette antiloper, kviste knækker, det rasler i 
rørene af smaa palmemaares trin, og underlige dyrestemmer gjalder 
gjennem locusters og cicaders svirrende sang og frøernes brølen. Vi 
bører trin komme langs vor sti, lidt tunge klaprende tramp, der varsler 
om et stort tungt dyr. Det knager i rørene tæt ved vort skjulested, 
og med et rensdyrs slængende gang og ludende holdning kommer en 
svær antilope hurtigt gaaende frem og nedover den grusblandede elve- 
sand, der knitrer under dens tunge klove. Ude paa en liden odde af 
sandbanken, ret for os, stanser den og begynder at drikke i lange, 
hikstende drag. 
I det svindende dagskjær ser vi dens ringlede, næsten meterlange 
horn, der først bøier sig opad og langt bagover og ud, derefter svagt 
indad og forover, fint, elegant som bøien paa en ski. Dens krop er 
tæt og lang, som en tyrs, dens ben lave og sterke, og en strid mørke- 
graa, lidt stikkelhaaret pels klæder det kraftige dyr. Ekstremiteterne 
er mørke, næsten sorte, foran øiet og nedad løber en hvid stribe, og 
over de runde lænder gaar et skinnende hvidt elliptisk baand. Bugen 
er lys, det ser vi bedst paa speilingen i våndet der om odden, lidt 
høit mellem rørene, som vi sidder. 
Det er en gammel han af vandbukken, der her staar for os og 
kaster sit stolte hoved op, speider lydhør og snøfter mod luftdraget, 
naar det tusler i skoven. Våndet siler fra dens mund og vaade mule 
og plasker i den blanke elv, mens kvelden drager sig dunklere over 
floddalen. 
Som en skygge ser vi den atter nippe til våndet. 
Den vaade sand knirker sprødt, da den langsomt vender sig, 
rangler opover og atter et øieblik stanser for at sprøite sin urin 
skummende i gruset og lade sine haarde, lidt fladklemt linseformige 
ekskrementer falde. 1 ) 
Sanden knager atter under tunge hendøende skridt, en gren 
knækkes, det rasler i de ranke rør, og skyggen svinder i skoven, hvor 
1 ) Jeg nævner disse to funktioner, fordi de hos de fleste hovdyr gjerne 
typisk virker, man kan næsten sige som en reaktion, efter ethvert tvingende 
kravs tilfredsstillelse. 
