328 
tusmørket lukker sig efter den, der den drager til duggede græsgange 
og nattens elskovs eventyr. 
En gammel vandbuk er af temperament en egoist, en pebersvend, 
der kun i forplantningens stund taaler et hundyrs selskab. 
Den elsker ensomheden i de dybe tætte krat langs floden eller 
opigjennem sidedalene, og ber døser den i dagens hede, snart liggende, 
snart staaende i skyggen af mimosers tornede kroner, aldrig langt 
fra vand. 
Naar dagen helder, begynder den saa smaat at nippe til græsset 
og de unge akacier eller mimoser, der spredt og tustevis klæder de 
smaa skovsletter. Yed solnedgang vandrer den hurtig sin kj endte 
sti til floden, slukker sin tørst og vender atter tilbage til sin natlige 
furagering. Kanske gaar den atter i dagbrækningen ned og drikker, 
og først, naar solen ved 9-tiden bliver stikkende varm, opsøger den 
sin vanlige hvileplads. 
Af naturen tungt bygget er den gjerne langsom i sine bevægelser 
og tager sjelden af egen drift spranget; men skræmt og i rædsel for 
mennesket sætter den afsted i et rasende gallop, der dog sjelden 
bliver af lang varighed. 
Bukken er sky og vanskelig at komme nær, men ikke paa langt 
nær saa var som hundyret. 
Mens, som anført, den gamle buk er udpræget eneboer, er hun¬ 
nen ligesaa bestemt selskabelig af natur. Hunner, kalve og aaringer 
af begge kjøn færdes sammen i flokke paa en fem, seks optil ni, ti 
individer, væsentlig i de samme lokaliteter som den voksne han, men 
foretrækker muligens lidt mere aabent land til sine hvilepladse. 
Sin begrundelse har dette sidste fænomen naturligvis deri, at 
hunnerne, der jo foruden sig selv har de unge dyr at drage omsorg 
for, i aabent terræn lettere kan holde øie med omgivelserne og hur¬ 
tigere opdage enhver fare, der maatte true flokken, enten i form af 
rovdyrs overfald eller en snigende jægers skud eller spydkast. Uden 
horn, som hunnen er og lettere bygget end bukken, er dens eneste 
forsvarsmiddel flugt, og denne kan ogsaa lettere og hurtigere iverk- 
sættes af en stor flok dyr i den aabne skov end i tykningen. Med 
et merkeligt instinkt søger de forresten i farens stund ofte at naa 
kratskoven, der, skjønt den let giver anledning til overfald paa dyr i 
hvile, dog meget godt dækker flugt og hæmmer forfølgelse. 
Tid erne for en saadan floks hvile, drikken og furageringer er 
